98 



Men hela denna värmemängd bortgår icke från jordlag- 

 ret, utan en del af vattenångan kondenseras åter inom det- 

 samma och endast så stor del bortgår, som svarar mot den 

 tension, som vattenångan besitter vid den rådande tempe- 

 raturen i det öfversta af jordytan eller i föreliggande fall 

 1°,5, hvilket utgör medeltemperaturen vid denna yta. 



Ursprungligen besitter denna vattenånga en tension 

 motsvarande 11°, 5 eller 10,i mm, vid 1°,5 endast 5,i mm. 

 Det är med denna sista tension vattenångan utgår ifrån jord- 

 lagret. I föreliggande fall få vi 



^'^ 607,7 =306,8 Cal. 



10,1 



Vi behöfva blott föröka den afdunstade vattenmängden till 

 ^/i procent eller 1,5 kg för att detta tal skall blifva 



460,2. 



Således redan öfverstiga den af Hr H. beräknade värme- 

 mängden eller 450 Cal. 



Att värmets försvinnande från jordlagret försiggår till 

 ojämförligt största del på detta sätt, lider intet tvifvel och 

 det bästa beviset härpå skola vi fmna i resultaten af 

 undersökningarna för utrönandet af daggmängden, bl. a. Hr 

 H:s egna och det synes nu klart att Hr H. alldeles förbi- 

 sett dessa omständigheter. ') 



På ett ställe i sin afhandling talar Hr H. visserligen 

 om att det synes honom likgiltigt, på hvad sätt dessa värme- 

 mängder bortgå, om de utstråla eller bortföras al vattenångor, 

 de måste i alla fall, enligt hans förmenande, ijtöfva sin ver- 



^) Ett sådant fiirbiseende förefaller mig ofattligt, emedan jag 

 under våren 1893 dels å frostkommissionens sammanträden och dels 

 på fysiska föreningen i Hr H:s närvaro tydligt utlade dessa fakta. 



På ett ställe (Frostkommissionens bet.) anställer Hr Homén en 

 jämförelse mellan en pyrheliometer — calorimeter och jordlagret O — 40 

 cm under jordytan. Denna jämförelse är mycket vilseledande, ty den 

 kunde anställas endast i det fall att jordens yttersta yta vore ogenom- 

 tränglig för vattenångor — vore af metall. Nu uppstiger vattenångor 

 alltjämt, medförande värme i bunden form. 



