133 



ligga, nämligen al' Frölich i St. Petersburg ^). Han fann strål- 

 ningen från jordytan under två klara nätter (i augusti och 

 oktober) vid en lufttemperatur af -H 20° och -|- '"^° ^^c med 

 samma styrka som mot en yta af resp. — 34° och — 57° 

 temperatur, d. v. s. först vid dessa låga temperaturer, och 

 vid än lägre då luften såsom vid frosttillfällen är fallet är 

 torrare och kallare, skulle strålningen från jordytan upphöra. 



Professor Lemström har haft intet att invända mot 

 giltigheten af mina undersökningar och resultat beträlfande 

 värmeförlustens storlek under natten från det öfversta jord- 

 lagret. Hans opposition gäller endast sättet för värmets åt- 

 gång, såsom vi sett, och detta värmes betydelse i afseende 

 å temperaturfallet under en frostnatt. Då han förnekar 

 värmestrålningens betydelse är det genom afdunstning som 

 dessa värmemängder förmenas bortgå. Men dessa värme- 

 mängden antagas dock ej uppvärma, utan tvärtom afkyla 

 luften. Hr Lemström säger härom (II sid. 12): 



»Under en lugn och klar natt antager den yttersta 

 jordytan (icke gräsbevuxen) den för tillfället rådande lägsta 

 temperatur och luftlagret ofvanom afkyles i beröring der- 

 med. Detta närmaste luftlager angifver derför den yttersta 

 jordytans temperatur, så nära man kan begära (jämf. Peclet 

 Traité de la Chaleur I pag. 578—579). Tänka vi oss för 

 enkelhetens skull, denna temperatur vara 0^ och såsom 

 vanligt stigande med höjden, samt att daggpunkten är högre 

 än 0°, så finna vi lätt att denna torra och kalla luft måste 

 nedtränga i jordlagret, der uppvärmas och insupa fuktighet 

 hvarigenom den åter erhåller kraft att stiga. Vid stigningen 

 träffar den på lager af lägre temperatur och slutligen vid 

 den yttersta jordytan <lcn längta tri)tpcr(iftir<-n och förlorar 

 genom afkylningen sin stigkraft samt en del af vattenån- 

 gorna, hvilka kondenseras. Den öfrigbhfna delen af dessa 



') Frölirh, liepert. fiir ]\It'teorologie, l>il. VI nr 1. 187;». 



