135 



Beträirande afdunstningen och dess stora betydelse 

 älven med hänsyn till nattfrosterna och olika lokalers olika 

 frostömhet kan jag under dessa förhållanden ej annat än 

 hänvisa till min bok och kapitlet om afdunstningen, hvilket 

 fenomen der behandlats t. o. m. ganska utförligt. I kap. IV 

 åter sid. 159 — 1G4 har jag meddelat några observationer 

 öfver de faktiska fuktighetsförhållandena i luften under en 

 frostnatt, hvaraf framgår att vattengasen i de nedre luft- 

 lagren icke stiger uppåt utan tvärtom måste sjunka ned 

 mot utstrålningsytan vid gräset, der en oafbruten kondensa- 

 tion af gasen försiggår. Vattengasens större lätthet än luf- 

 tens betyder nämligen härvid föga, det är tensionsförhållan- 

 dena som äro bestämmande och då enligt nänmda försök 

 tensionen är större på någon höjd öfver kondensationsytan 

 än invid densamma, tränges vattengasen nedåt mot denna. 

 1 ett slutet luftrum kan ju på samma sätt uttorkning af 

 luften försiggå genom en nere på bottnen ställd kondensator 

 dit vattengasen från rummet neddrifves. 



Slutligen måste man fråga sig huru Hr L., ifall värme- 

 afgifningen från marken skedde genom afdunstning, ej genom 

 utstrålning, vill förklara den stora värmeafgifningen från berg, 

 derifrån under inga förhållanden någon afdunstning sker. 

 Vid under senaste sommar regelbundet anställda observatio- 

 ner fann jag värmeafgifningen från berg under klara nätter 

 vara flerfaldt större än från sand eller kärrjord. 



Beträffande värmetransporten från de undre jordlagren 

 till ytan söker Hr L. jämförelsevis omständligt bevisa att 

 denna till större delen sker genom afdunstning i ett varmare 

 och kondensation af vattengas i ett kallare lager, icke huf- 

 vudsakligast genom ledning såsom jag vill framhålla. Jag 

 förstår ej rätt hvarför Hr L. lägger en sådan vigt på frågan 

 huni denna värmetransport sker, om han eng^ing medgifver 

 (ift den sker. Jag vill derför ej heller utförligare beröra 

 denna fråga utan hänvisar till min bok ss. 40 — 65 och 99 

 — 100. 



