140 



zon 



Af allt detta framgår hvilket inflytande de från marken 

 kommande värmemängderna hafva på det nattliga tempe- 

 raturfallet. 



Beträffande mina daggförsök säger Herr Lemström (II 

 s. 16, resumén nere på sidan): 



»2:o) Hr H. har på ett sätt, som vid sökandet af san- 

 ningen ej är ändamålsenligt, sträfvat att visa hela den ut- 

 fälda daggmängden såsom härledande sig från vattenångor 

 i luften >. 



Det är omöjligt att förstå hvarifrån Herr Lemström lått 

 en sådan uppfattning. Ett hufvudsyfte med mina experiment 

 och hela framställningen om daggbildningen (H. ss. 81 — 104) 

 var ju tvärtom att så objektivt som möjligt utreda huru 

 mycket dagg härleder sig från vattenångor i luften, huru 

 mycket från markens vattengas. 



Resultatet med taftdukarna blef att något mera dagg 

 afsatte sig på öfre än undra sidan. Då likväl, såsom försöken 

 med de olika stora dukarna gifva vid handen, någon del af 

 daggen äfven på öfre sidan af dukarna kan tänkas härleda 

 sig från markens vattengas (H. ss. 95, 101 o. 102), blir detta 

 förhållande härigenom något utjämnadt. Beträffande dagg- 

 bildningen på gräset åter anmärker jag uttryckligen att dagg- 

 bildningen här antagligen är mindre från luften, större från 

 marken än på de använda dukarna. (H. ss. 101 o. 104). Herr 

 Lemströms aimiärkning är således helt och hållet obefogad. 



Det är på tal om dessa daggförsök som Hr L. kriti- 

 cerar mitt förfarande att bestämma jordytans temperatur 

 med en termometer med kulan till hälften i marken, till 

 hälften ofvan densamma. Hr L. anser att mitt försök, dervid 



