141 



en taitduk utbreddes på gräset, i detta afseende »är ungv- 

 iär detsamma som att höja själlVa jordytan till dukens höjd> 

 och anser förty att en på taftduken liggande termometer 

 bäst angifver jordytans temperatur. På detta sätt erhåller 

 Hr L. visserligen jordytans temperatur ganska låg, såsom 

 tidigare nämnts, lägre t. ex. än växternas på densamma, 

 men att anse en termometer oivanpå en uppå grästäcket 

 utbredd duk, fritt utsatt för strålning, angifva sjelfva jord- 

 ytans temperatur Hiidcr det skyddande grästäcket måste jag 

 anse absurdt. 



»Det ofvansagda» [beträllande mätning af jordytans 

 temperatur] säger emellertid Hr L.' »har en vidtgående till- 

 lämpning på såväl mina egna ofvananförda försök öfver 

 strålningen som ock på Hr H:s». 



Hvilket inflytande det verkligen haft på Hr L:s försök 

 hafva vi redan sett. Att jag för min del blott föga kan 

 profitera af nämnda utläggning »hvars bevisande kraft all- 

 deles svnes hafva undgått Hr H. > torde äfven inses. 



I afdelningen III af sin uppsats kommer Professor Lem- 

 ström till den kritik jag egnat hans föreslagna metoder till 

 utöfvande af frostskydd. Till först bemöter han två på sa- 

 ken mindre inverkande anmärkningar som jag i förbigående 

 gjort i min reservation till frostkommissionens betänkande 

 men hvilka ej i min bok upptagits. Jag nämnde (betän- 

 kandet sid. 42) att Hr L. vid beräkningen af det värme 

 som erfordras för att uppvärma is från — 6° till — 2°, i 

 stället för isens specifika värme användt vattnets. 



Hr Lemströni säger nu (II sid. 19) »men särskildt hvad 

 isens sp. värme beträffar, så har jag i den svenska upplagan 

 af min afhandling genast i början af kalkylen (sid. 17) fi/d- 

 // (/(')/ sagt alt jag hänför värmemängderna fil I ratfoi^. — 



Ja väl, till vatten, men till vatten i fast form. I slutet 

 af sid. IG och i fortsättningen å sid. 17 af sin bok (I) säger 

 Hr Lemström nämligen: 



