156 



frambringas redan om man med anemometern går raskt 

 framåt i stilla stående luft, t. ex. inne i rummet; tonens 

 höjd är härvid temligen konstant = B {i stora oktaven) vid 

 en hastighet af omkring 1,6 3 meter i sekunden. 



Graderingen af instrumentet utfördes medels en å isen 

 i norra hamnen invid Helsingfors uppsatt „slingerkälke", 

 hvilken hölls i gång genom ett medels vef drifvet hjulverk. 

 Observatorn tog plats i kälken; i ena handen hölls anemo- 

 metern något öfver hufvudet; tonens höjd konstaterades me- 

 dels en „mungiga", innehållande tonerna h c, ^i A «i ^i 

 (,'2 (12 f^ »2 ^2 C3 ^3 6^3 fa ^3 ^3 ^3 ^4- En medhjelpare 

 annoterade den tid, som åtgick för ett visst antal hvarf. 

 Banans radie utgjorde 9,8 5 meter. 



Första bestämningen utfördes den 6 Februari 1894. 

 Vinden var temligen svag. Tonhöjden varierade under ett 

 hvarf mellan en högsta och en lägsta ton, den förra mot- 

 svarande summan af kälkens och vindens hastighet, den se- 

 nare dessa hastigheters skilnad. Följande resultater erhöl- 

 los. Tonerna hänföra sig till serien med 24 hål. 



Försöket 1. Tonerna /"a och b^ vid 10 hvarf på 1 min. 30 sek. 



55 ^ Il ^i ,, I2 ,, o.j ,, ,, 1 ,, O ,, 



55 4 „ 62 ,, C3 ,, i 2 ,, ,, 1 ,, -lo „ 



Betecknas den för handen varande vindens hastighet 

 med v och kälkens hastighet med h samt antages luftrörel- 

 sens hastighet proportionel med tonens svängningstal n, så 

 kan instrumentets koefficient a bestämmas ur något af dessa 

 försök genom följande två eqvationer 



h -\- v = arii 



h — v = aw25 



der Hl är den högre tonens, W2 den lägre tonens sväng- 



