102 



Kejsar Karl svarade i ett brel*), dateradt Toledo den 

 25 augusti 1525, att han beklagade det sehahens bref kom- 

 mit honom så sent till hända, att den för det gemensamma 

 angreppet bestämda tidpunkten redan för lång tid tillbaka 

 varit förbi; i sehahens bref hade han saknat underskrifter 

 och sigill, hvarmed kungliga skrifvelser dock plägade vara för- 

 sedda; på grund häraf hade han varit tvehågsen, huruvida 

 han kunde lita på dess äkthet och därföre dagligen afvaktat 

 säkrare underrättelser; men då under förloppet af denna 

 långa tid intet vidare inlupit, än ett dunkelt rykte om att 

 schahen aflidit, vore han nu högst orolig, så mycket mer, 

 som han för den gemensamma saken icke kunnat uträtta 

 något, alldenstund han dels varit sjuk, dels upptagen af ett 

 allvarsamt krig mot fransmännen; men sedan kriget nu af- 

 lupit lyckligt för honom, ville han delgiiVa schahen icke 

 blott detta, utan ock att han numera vore färdig att skrida 

 till handling för att förverkliga den gemensamma planen och 

 anhölle nu om att så snart som möjligt af schahen få svar 

 härom. 



Ryktet om Ismails frånfälle hade dock varit fullkomligt 

 sanningsenligt. På Persiens tron satt nu hans son, Tahmasp 

 I (1523 — 1576), en regent med helt annan karaktär**) än fadren. 

 Lika sannolikt som schah Ismail gärna skulle, då hans för- 

 del det fordrade, hafva slutit förbund med hvilken europeisk 

 makt som helst, lika sannolikt är att Tahmasp ej kunnat 

 förmås att förena sig med en otrogen, huru nödvändig en 

 hjälp från europeiskt håll än varit för honom. Den omständig- 

 heten, att hans fiende sultanen, liksom han själf, bekände 

 sig till profetens lära, var nog för att hindra honom från 

 att angripa Turkiet på den för honom onekligen mest gynn- 

 samma tidpunkten, då Suleiman II var stadd på fälttåg mot 



*) Lanz, a. a. pagg. 168 f. 



**) Ett vigtigt bidrag till kännedomeu af Tahmasp lärana hans 

 egenhäudiga biografiska anteckningar: Die Denkwiirdigkeiten Schåh 

 Tahmäsp's des Ersten von Persien, ans dem Originaltext zum ersten 

 Male iibersetzt und mit Erläuterungen versehen von Paul FQrn, Strass- 

 biirg 1891. 



