164 



hemta Hera hithörande upplysningar. I Talimasps egna an- 

 teckningar linnas inga antydningar härom. Men att Karl 

 ännu icke uppgifvit allt hopp om medverkan från schahens 

 sida, framgår af en persisk uppgift*) att i slutet af år 1551 

 ett sändebud från konungen af Spanien öfver Ormus anländt 

 till Persien och uppvaktat schahen. Det var kort före Su- 

 leimans tredje tåg mot Persien; ehuru det föreslagna förbun- 

 det mellan Persien och Tyskland då helt visst hade varit 

 särdeles fördelaktigt **), synes äfven denna beskickning icke 

 hafva fört till något resultat. Lika litet var Tahmasp hugad att 

 bistå venetianerne, då de år 1570 sände Vincenso degli Ales- 

 sandri ***) till honom med anhållan om hjälp mot Suleimans 

 efterträdare Selim II, då denne af svaghet för cypervinet 

 föresatt sig att afhända venetianerne ön Cypern. 



Underhandlingarna om en aUians emellan Europa och 

 Persien fortforo dock äfven senare, efter Tahmasps död. 

 Efter det Philip II bemäktigat sig Portugal och därigenom 

 äfven lagt dess kolonier under sin spira, kom han genom 

 Ormus att blifva Persiens granne och således i ännu högre 

 grad än Karl V att hafva gemensamma intressen med Persien 

 gent emot Turkiet. Oaktadt han afslutit vapenhvila med Porten, 

 skickade han augustinernmnken Simon af Moraes, då ordens- 

 provincial af Indien, med en skrifvelse till schah Muhammed 

 Mirsa Chodabende (1577—1586), för att underhandla om en 

 gemensam krigsplan samt erbjuda schahen hjälp från Eu- 

 ropa. Schahen tog välvilligt emot sändebudet; å sin sida 

 sände också han ett sändebud till Philip, hvilket skulle åt- 

 följa den återvändande Simon, men aldrig nådde Spaniens 



*) Chéref-Nämeli ou fastes de la nation kourde par Cbéref-ou'd- 

 dine etc. Traduits du Persan et conimentés par Fre. Bern. Charmoy, II, 

 1, pag. 586. 



**) Detta visade utgången, ty Suleimans tre fälttåg raot Persien 

 slutade ogynnsamt för detta land. Under krigets förlopp måste Persien 

 afträda betydliga sträckor till turkarne, livilkas hårar ofta trängde sig 

 fram ända till det innersta af riket. 



""**) Alberi, Relazioni degli ambasciatori Veneti al senato, ser. III, 

 vol. 2, pagg. 103 f. 



