178 



tal, så kan man dock, elter det som förut förefunnits, unge- 

 färligen bedöma huru stort detta antal för närvarande 

 torde vara. 



Under detta krig har aldrig mer än 80,000 soldater varit i 

 fält och dessa hafva icke erhållits från alla delar af riket; 

 ty prins Abbas har aldrig tillåtit att en enda skulle hafva kom- 

 mit från Chorasan, hvilket är ett af de största och rikaste ko- 

 nungadömen i Persien, och blott ett litet fåtal har kommit från 

 Kerman och lika litet från Schiras. Man antager att Persien 

 med nödig omsorg kan beväpna öfver 60,000 man, hvilket 

 jag icke betviflar; och detta tal skall icke synas litet, om 

 man betänker, att 30,000 af dem förslå för att hålla stånd 

 mot 100,000 turkar och besegra dem, såsom man ofta, då 

 det gällt, sett. Ty en större här hade de icke då de fördrefvo 

 turkarne från Tauris, och man vet alldeles bestämdt att tur- 

 kiska lägret belöpte sig till 200,000 man, af hvilka inemot 

 140,000 voro krigare, de öfrige skansarbetare, marketentare 

 och handtverkare, hvilka följa hären; och med säkerhet tror 

 nian att öfver 80,000 af dem blifvit på det året genom per- 

 siska vapen nedgjorde i tre eller fyra drabbningar. Deras 

 manskap är nästan helt och hållet till häst; hästarna äro 

 mycket vackra och kraftiga, och det finnes i öfverflöd af 

 dem 2^). Männen äro dugliga ryttare och skickliga kämpar, 

 såväl med svärd som med lans och båge; i bruket af dessa 

 vapen äro de turkarne otvifvelaktigt mycket öfverlägsne. 

 Bössor användas icke mycket, och detta sker snarare därföre 

 alt de icke bry sig om dem än därföre att de icke skulle 

 hafva sådana eller att smeder icke förefunnes, hvilka kunde 

 förfärdiga så många som de önskade sig. — Kanoner hafva 

 de icke och förstå icke att begagna sådana, som sagt är. Och 

 då turkarne häri hafva en stor fördel framför dem, så beder 

 schahen storhertigen, min herre, om kunnigt folk för att till- 

 verka kanoner och sköta dem och för att bygga och eröfra 

 fästningar. 



■'') Jmfr. Alheri, a. a. ser. III, vol. 2. pagg. 135, 200. 



