II. 



Årsberättelse. 



Finlands folk har i dag endräktigt och under allmän 

 fosterländsk hänförelse för kommande slägten invigt minnet 

 af den ädle och storsinnade monark, hvars humana, af akt- 

 ning för rätt och sanning dikterade regeringsomsorger det 

 haft att tacka för det fulla åtnjutandet af sina politiska 

 rättigheter samt för den andliga och materiela utveckling, 

 som därigenom möjliggjorts. Då Vetenskaps-Societeten un- 

 der hägnet af detta samma för oss dyrbara minne nu begår 

 sin anspråkslösa årshögtid, den 56:te efter dess stiftelse, kan 

 hon visserligen icke räkna på ett lifligare deltagande af en 

 större allmänhet, hvars tankar och känslor på en dag som 

 denna sjelffallet äro upptagna af den betydelsefulla tilldra- 

 gelse, vi nyss bevittnat. Men hon har dock ej ansett sig 

 böra af sådan anledning frångå den hittills följda, i dess 

 stadgar föreskrifna ordningen för firandet af sin årsdag, ledd 

 som hon är af öfvertygelsen, att det ideela mål, för hvilket 

 hon i mon af sina krafter och tillgångar arbetar, ej skall 

 under några förhållanden ringaktas och att hennes bemö- 

 danden i sådan riktning skola äfven nu kunna räkna på ett 

 välvilligt bedömande. 



Då landets ständer senast voro församlade, fick Veten- 

 skaps-Societeten från deras sida röna ett synnerligen väl- 

 kommet och hedrande prof på välvilja och förtroende, då 

 ständerna vid fördelningen af de i Längmanska fonden 

 litt. B disponibla medlen, hvilka enligt testamentets ordaly- 

 delse äro afsedda för befrämjande af „vetenskap och sköna 



