235 



ningsmålet, hvilket berör ett lifsintresse för de vetenskapliga 

 föreningarna och särskildt för Finska Vctenskaps-Societeten, 

 ännu kan hos landets regering och ständer vinna ett väl- 

 villigt beaktande. 



Då det nu följer att redogöra för hvad inom området 

 af Societetens lif och verksamhet under årets lopp timat, 

 fordrar aktningen och saknaden att i främsta rummet egna 

 några ord åt minnet af tvenne högt aktade män, hvilka der - 

 under för alltid lenmat dess krets. Af dem är, med iaktta- 

 gande af tidsföljden, först att nämnas Societetens till såväl 

 ålder som tid, hvarunder han tillhört detta samfund, äldste 

 ledamot, professorn Henrik Gustaf Borenius, hvilken efter 

 en kort sjukdom den 5 nästvikne mars afled vid den höga 

 åldern af 91 år och 5 månader. Han var nämligen född den 

 3 oktober 1802. Efter idkade studier vid universitetet i Abo 

 blef Borenius derstädes filosofiekandidat 1827 och promove- 

 rades den 10 juli s. å. till filosofie doktor. Borenius visade 

 tidigt en afgjord håg och begåfning för matematiken med 

 dess tillämpningar, åt hvars studium han derför med för- 

 kärlek och framgång egnade sig. Redan nyssnämnda år 

 1827 antogs han till amanuens vid universitetets astronomiska 

 observatorium, der den berömde Argelander sedan 1823 ver- 

 kade såsom observatör och ledare af anstalten. Någon pro- 

 fessur i astronomi fanns nemligen ej ännu vid denna tid; 

 den blef inrättad först i december 1828, då Argelander ut- 

 nämndes till densamma. Vid amanuensbefattningen qvar- 

 stod Borenius dock ej längre än till mars 1829. Under detta 

 och följande år försökte han sig på deu pedagogiska banan 

 såsom t. f. lärare i Wiborgs gymnasium och i finska kadet- 

 korpsen. Familjens traditioner — hans fader var nemligen 

 kyrkoherde i Kivinebb och kontraktsprost — drogo honom 

 emellertid för någon tid till prestabanan. Sedan han 

 1829 blifvit prestvigd. tjenstgjorde han från 1830 såsom 

 pastorsadjunkt i Kivinebb. Men hans egentliga håg stod 

 dock fortfarande till vetenskapliga sysselsättningar och sedan 

 han utgifvit ett akademiskt specimen om ljusets reflexion, 

 blef han 1834 utnämd till docent i matematik. Med denna 



