250 



Hvad infektionssättet vid denna epidemi angår, så har 

 infektionen otvifvelaktigt egt rum genom tarmkalanen, hvil- 

 ket framgår af tunntarmens och mesenterialkörtlarnas sjuk- 

 liga förändringar. Baciller funnos äfven i tarminnehållet. 

 I behållarne sågos mössen allmänt anfalla och afgnaga köt- 

 tet från de i epidemin omkomna. Men antagligt var att 

 bacillerna inkommit äfven genom foder, som nedsmutsats 

 af de sjukas exkrementer och äfven möjligheten af en in- 

 halation var icke utesluten. 



Prof. Loefflers vidare undersökningar ådagalade att ti- 

 den från infektionen till döden varierade från 1 — 2 veckor. 



Samma år, 1890, hade fältsorken (Arvkola arvalis) 

 uppträdt i stora mängd i trakten kring Greifswald. Prof. 

 Loeffler föll då på den lofvärda tanken att experimentera 

 med de renodlade mösstyfusbacillerna på fältsorken och må- 

 hända kunna på denna öfverföra den dödande pesten och 

 sålunda ändtligen finna ett lika biUigt, som värksamt utrot- 

 ningsmedel mot denna landsplåga. Han gjorde talrika in- 

 fektionsförsök, antingen genom att mata sorkarna med po- 

 tatiskulturer eller med brödstycken, doppade i buljongkultu- 

 rer, eller ock genom att i behållaren, där sorkarna lefde, in- 

 gjuta på fodret några cm. buljongkultur. Och regelbundet 

 inom 8 — 12 dagar voro sorkarna döda. 



Med skäl kunde prof. L. påstå att detta resultat skulle 

 blifva för jordbruket af praktisk betydelse. Med lätthet 

 kunna hvilka kvantiteter kulturvätska som hälst framsäl- 

 las, bröd eller säd inficieras därmed och det sålunda infi- 

 cierade materialet utsås på de af sorkarna anfallna fälten. 



Den för fältsorkarnas utrotande lämpligaste tiden syn- 

 tes honom våren vara, då näring ännu icke finnes i 

 altför rik mängd ute i naturen och sorkarna därför lätt 

 böra smaka på de utlagda betena. Särdeles gynnsam var 

 för öfrigt den omständighet att bacillen visat sig så väl i 

 fuktigt som torrt tillstånd en lång tid Hfskraftig (6 månader). 



Innan några försök i stort företogos, var det i alla fall 

 nödvändigt att konstatera att icke andra, nyttiga djur infi- 

 cierades af bacillerna. Ingen enda af fem med i pesten döda 



