278 



Likasom v. Tubeuf hyser jag emellertid, på redan an- 

 förda skäl, under alla förhållanden föga tilltro till medlets 

 betydelse vid begynnande härjningar. Men erfarenheten vi- 

 sar att då en insekthärjning redan fått vinna stor utsträck- 

 ning, såsom nunnans i södra Tyskland eller ängmaskens 

 hos oss, bhfva alla öfriga medel otillräckliga. Då bör där- 

 emot i naturen förefinnas alla för flacherin lämpliga betin- 

 gelser. Larverna äro genom trängsel om utrymme och brist 

 på föda prädisponerade för sjukdomen, som ofta äfven slut- 

 ligen af sig själf infinner sig och gör slut på dem. Men det 

 ligger onekligen i landtmannens intresse att så mycket som 

 möjligt påskynda detta slut och därför, om möjligt, på konst- 

 lad väg alstra flacherin ^). Väl sant att, såsom v. Tubeuf 

 framhåller, årets härjning därigenom kanhända blott undan- 

 tagsvis, åtminstone i nämnvärd grad, torde stå att hämma, 

 enär talrika larver äfven under farsotens framsteg hinna 

 förtära en icke ringa gröda. Men ofantligt mycket är ju 

 likväl vunnet, om härjningen med året upphör och icke det 

 följande, såsom flerstädes hos oss varit fallet, medför än 

 svårare ödeläggelser. » 



Mig synes därför alt skäl föreligga att icke ännu öfver- 

 gifva de påbegynta vetenskapliga fiacheristudierna. Ty att 

 utan sådana uppställa såsom första mål för undersöknin- 

 garna ernåendet af praktiska resultat är, såsom Mally gan- 

 ska riktigt anmärker ^), ett misstag, något som altför tydligt 

 visat sig äfven vid de mot nunnan företagna experimenten 

 i Ratibor m. fl. orter, af hvilka försök alls inga säkra slut- 

 satser kunnat dragas. 



Men alldeles oberoende däraf, huruvida en artificiel 

 infektion af flacherin på härjande larvskaror ute i det fria 

 är möjlig eller icke, framstår af det som ofvan blifvit an- 



*) Flacherins framkallande påskyndas antagligen ute i natu- 

 ren äfven genom upptagande af s. k. larvgropar ocli iarvdiken på 

 fältet, däri otaliga larver nedfalla och dö. Äfven ex-nås samma i'e- 

 sultat delvis genom utsläppandet på ängen af boskap, som sönder- 

 trampar talrika larver. (O. M. Reuter, Ängsmasken II, p. 19). 



-) 1. c. p. 73. 



