C UR [STOP II ER AU Rt V ILL! US 



efter en pupptid af 5 — 6 veckor, en ovanligt lång tid för 

 en dagfjäril. I sydligare länder hvila dagfjärilspuppor om 

 sommaren ej mer än 14 dagar. Hela utvecklingen går så- 

 ledes vida långsammare än i sydligare trakter. Grenom denna 

 och flere likartade iakttagelser har Sandberg således visat, 

 att den arktiska sommaren redan vid 70° ej är tillräcklig 

 för många fjärilars utveckling, utan att de dertill använda 

 två eller flere somrar. När alltså mer än en sommar visar 

 sig behönig för fjärilarnas utveckling, så synes det mig 

 nästan ännu antagligare, att humlorna behöfva mer än en 

 sommar. Hos oss öfverlefva från det ena året till det andra 

 endast de fullt utbildade honorna; om våren bygga de det 

 nya boet, lägga ägg och uppföda de första larverna, som 

 utveckla sig till arbetare och genast börja att biträda vid 

 familjens underhåll, hvarpå slutligen mot hösten utvecklas 

 hanar och honor. Föga troligt synes det, att allt detta kan 

 ske på samma sätt hvarje sommar uppe på Grmnells land 

 vid 82°, der dessutom tillgången på föda måste vara mycket 

 mindre än hos oss. Humle-koloniens utveckling måste sä- 

 kerligen der vara en helt annan. Vore det ej till fullo be- 

 visadt, att humlor förekomma på så hög breddgrad, så skulle 

 man med kännedom om deras lefnadssätt vilja påstå, att 

 de ej kunna lefva under sådana förhållanden. En fördel 

 synas de dock hafva framför sina slägtingar i södern. Inom 

 det arktiska området äro ej anträffade några af de fiendtliga 

 parasiter, Conopider bland flugorna, Mutillor bland steklarna 

 m. fl., som förminska deras antal i andra trakter. 



Det band, som i tempererade och tropiska länder så 

 fast sammanbinder insekterna och den högre växtverlden 

 med hvarandra, är ej så hårdt tilldraget inom det arktiska 

 området, åtminstone är det ej så märkbart. De växtätande 

 insekterna försvinna, såsom redan är framhållet, mot norden 

 vida bastigare än de, som hemta sin föda annorstädes ifrån; 

 på Spetsbergen finnas ej mer än tre arter, som lefva af 



436 



