I.XSEKTLIFVET I ARKTISKA LASDER 



växternas blad. Hos oss deremot har nästan hvarje växt- 

 art en eller flere insekter, som för sitt uppehälle äro af den- 

 samma beroende. 



A andra sidan synes det också, som om de arktiska 

 blommorna för sin befruktning ej skulle vara i lika hög 

 grad beroende af insekt verlden, som blommorna i sydligare 

 trakter. Detta ämne har emellertid, så vidt jag kunnat 

 finna, ej hittills beaktats af dem, som behandlat förhållan- 

 dena i höga norden. På grund deraf och då denna fråga 

 är af synnerligt intresse både för insektverlden och den 

 högre växtverlden, må det tillåtas mig, att här något ut- 

 förligare redogöra för densamma. 



Växtpaleontologien visar, att de fröväxter, som först 

 uppträdde på vår jord, egde ofärgade blommor, som ej af- 

 söndrade någon honung samt hade ett torrt frömjöl, som 

 med lätthet kunde kringföras af vinden. Dylika blommor 

 finna vi ännu i dag hos barrträden, gräsen och flere andra 

 bland de lägre fröväxterna. Den tidens växtverld, som sak- 

 nade blommornas färgprakt, doft och rika omvexling till 

 form och anordning, skulle utan tvifvel förefalla oss, om 

 vi kunde få den att lefva upp igen, ytterst enformig och 

 färglös. Längre fram i tiden uppträda deremot slägten och 

 arter, om hvilka man genom jemförelse med nu lefvande 

 slägtingar med skäl kan antaga, att de egde ett större, 

 mera utveckladt hylle, som genom sin färg skilde sig från 

 växtens öfriga blad. Sådana blommor — eller till och med 

 redan en del af dem, som äro försedda med ofärgadt hylle — 

 afsöndra honung. Denna ligger till en början öppen i 

 bottnen af det utbredda och fribladiga hyllet ; men så små- 

 ningom drager den sig undan, försvinner från ytan och 

 gömmer sig i blommans botten, derigenom att endera af 

 hyllets afdelningar, fodret och kronan eller bådadera, blifva 

 sambladiga och bilda ett rör, i hvars botten man träffar 

 honungen. Samtidigt har äfven färgen hos kronan från en 



437 



