CHRISTOPHER AURIVILLIUS 



mindre lysande och i ögonen fallande öfvergått till en mera 

 klar och ren. Slutligen förändras kronans form, så att den 

 ifrån att vara regelbunden, d. v. s. åt alla sidor lika, blir 

 mer eller mindre tvåsidig, läppformig, hvarvid honungen 

 ofta af söndras uti en åt ena sidan utskjutande förlängning 

 af kronans eller fodrets nedersta del, en s. k. sporre. Sådan 

 är, i allra största korthet antydd, gången af den utveckling, 

 som blomman enligt nutida botanisters mening haft. Denna 

 utvecklings mål synes hafva varit tvåfaldigt, nämligen dels 

 en förlängning och förträngning af honungsvägen — d. v. s. 

 afståndet mellan blommans mynning och det ställe, der 

 honungen är att finna — dels en på färg, storlek och 

 lukt beroende utbildning af blommans förmåga att göra sig 

 bemärkt. 



Insekterna äro ej kända längre tillbaka i tiden än från 

 den devoniska formationen. Alla från devon-formationen 

 kända arter tillhöra ordningen Pseudoneuroptera, ehuru de 

 äfven synas ega ett eller annat kännetecken, som numera 

 blott återfinnes hos Orthoptera. De voro utan tvifvel, liksom 

 nu lefvande närbeslägtade former af samma ordning, rofdjur. 

 Den växtverld, bland hvilken de lefde, bestod af ormbunkar, 

 de ännu högre stående kryptogamslägtena, Lepidodendron, 

 Calamites, Sigillaria m. fl., samt de äldsta fröväxterna, repre- 

 senterade af nakenfröiga former. 



I kolformationen återfinner man en större mängd arter 

 af Pseudoneuroptera samt dessutom Orthoptera (kackerlackor, 

 gräshoppor, spöken) och slutligen 2 skalbaggar jemte 8 stritar, 

 som anses stå nära det nu lefvande slägtet Fulgora. Växt- 

 verlden under denna tid var i hufvudsak lika med den de- 

 voniska; de nakenfröiga växterna hafva dock förökat sig i 

 antal, och afdelningen Cycadese visar sig nu för första 

 gången. 



Under den sista afdelningen af den pala?ozoiska tiden 

 uppträda inga nya insektordningar, men väl nya arter och 



438 



