6 HUGO TIGERSCHIÖLD. 
melsen i $ 6 av löneregleringslagen, att vad genom donation av enskild 
tillförsäkrats innehavare av viss prästerlig tjänst i syfte att bereda denne 
särskild förmån utöver lönen skall oavkortat komma samma tjänsteinne- 
havare till godo. 
I avseende å ekregalet gör 1910 års skogslagstiftning icke någon änd- 
ring i 1894 års skogsförordning. Det är därför att antaga, att kronan 
icke heller för framtiden gör anspråk på ekregalet å de prästboställen, 
som äro av församling inköpta eller av enskild för ändamålet donerade. . 
Skogsavkastningen å biskopsijorden. 
Efter denna belysning av frågan om prästernas rätt till skogsavkast- 
ningen å sina prästbol övergår jag nu till frågan om biskoparnas rätt 
till skogsavkastningen i allmänhet åa deras biskopssäten och enskilda äm- 
betsgårdar med deras rätta tillydande ägor. 
Biskoparna stode i en helt annan social ställning än prästerskapet och 
åtskildes alltid i författningarna från detsamma. Så t. ex. utfärdade 
drottning Kristina den 28 november 1650 vissa privilegier för »bisko- 
parna och menige prästerskapet i Sverige och dess underliggande land- : 
skap> och 1723 ars privilegier voro givna till »biskoparna och samtliga 
prästerskapet». Vad som gällde för prästerskapet gällde ej utan vidare 
för biskoparna i synnerhet i världsliga ting, och vad som gällde för 
biskoparna gällde ej utan vidare för prästerskapet. 
Biskoparna voro adelns vederlikar. Under medeltiden tillhörde bisko- 
parna rådet i egenskap av de främsta herremännen i riket och njöto 
för sina slott och gårdar samma frihet från skatt till Konungen som 
adeln (andliga frälset). Genom Västerås recess år 1327 indrogos visser- 
ligen dessa slott med därunder lydande hemman till kronan, men bisko- 
parna fingo behålla hemman, som ansågos nödiga för deras underhåll, 
om ock mot viss avgift (taxa) till kronan.' Om än ej vidare medlemmar 
av rådet fortforo biskoparna att vara adelns vederlikar.” Många av de 
sålunda indragna godsen förlänades dem åter av Gustav Vasa eller hans 
söner. Oavsett huruvida de biskoparna vid reformationen behållna god- 
sen bibehöllo och de förlänade återfingo sin gamla natur av frälse, före- 
skrevs till yttermera visso såväl i drottning Kristinas år 16350 som Karl 
" Enligt Hans Forssell: Sveriges inre Historia II indrogos under Gustav Vasa så små- 
ningom de flesta av biskoparnas gods till kronan. 
> Enligt Sveriges Historia III av Oskar Alin, fingo vid riksdagen i Västerås 1527 bisko- 
parna, som alltid suttit närmast Konungen, plats efter de världsliga rådsherrarna och den 
högre adeln närmast före de mindre betydande frälsemännen. Enligt Reuterdahl: Svenska 
kyrkans historia, fingo vigde och valda biskopar där plats efter de världsliga medlemmarna 
av rådet. 
