RÄTTEN TILL SKOGSAVKASTNINGEN Å BISKOPARNAS SÄTESGÅRDAR. 7 
XI:s år 1675 givna privilegier för biskoparna och menige prästerskapet, 
att biskoparna skulle njuta sina gods under frälses frihet och villkor. 
Detta bekräftades även i de den 16 oktober 1723 »biskoparna och samt- 
liga prästerskapet givna ännu gällande privilegier, i det att där stadgas 
bl. a. i punkt 4, att biskoparna skola oförändrat njuta och behålla efter 
gammal hävd sina biskopsstift, prebendesocknar och hemman, och i 
punkt 12: >Eljest tillåta vi nådigst alla våra biskopar och superinten- 
denter i gemen att de måge njuta och bruka deras rätta biskopssäten så 
ock enskilda ämbetsgårdar med deras rätta och tillydande egor, så å 
landet som i städerna, under vanlig frälses frihet och villkor». 
Det var alltså helt naturligt att biskoparna skulle njuta sina gårdar 
såsom varande av frälse natur. Icke blott därför, att dessa gårdar voro 
ursprungligt andligt frälse utan även därför, att biskoparna voro adelns 
vederlikar.! 
Dessa biskoparnas biskopssäten och enskilda ämbetsgårdar kunde 
därför näppeligen betraktas som vanliga boställen. De voro gods som 
biskoparna besutto med frälsemannarätt, oberoende om deras ursprung- 
liga natur var frälse eller ej. "I 1647 och 1664 års skogsordningar lika- 
som senare 1 1734 års skogsordning lämnas föreskrift att prästen äger 
rätt att njuta prästebordets och stommens enskilda skog till husbehov, 
men om skogen å biskopens gårdar kunde detta ej gälla och ej heller 
finnes någon särskild bestämmnlse vare sig i dessa eller andra skogsför- 
fattningar om skogen 3å biskopsjorden. Såsom mig synes därför att 
sådan bestämmelse var onödig. Biskopen följde nämligen adeln, han ägde 
frälsemans rätt för sin jord. Att därvid äga samma rätt som adeln var 
den tiden en betydande förmån icke blott i jämförelse med sockenprästen 
utan än mer i jämförelse med skattebonden. 
Samma dag den 16 oktober 1723 som privilegierna för biskoparna 
och prästerskapet utfärdades, utfärdades också privilegierna för ridder- 
skapet och adeln. Det torde därför vara rätt att anse, att den frälserätt, 
som sålunda medgavs biskoparnas gårdar, icke kunde vara någon annan 
än den, som samma dag bekräftades för ridderskapets och adelns gods. 
Denna frälserätt, försäkrad redan i 1617 års privilegier, stadgas i $$ 
16 och 25 av adelns privilegier av den 16 oktober 1723, nämligen 
STO: 
»Ingen skal hafva frihet at låta hugga något verke anten ek, bok, apel 
eller annat bärande trä, icke heller hvad det hälst vara kan uppå någon 
adelsmans skog och marck der han allena är ägande uti utan jorde- och 
2 Jfr. L. G. Linde: Sveriges finansrätt $ 55 »Gustav Vasa indrog en del av biskops- 
godsen. De som fingo bibehållas och ännu finnas till äro i åtnjutande av den gamla frälse- 
friheten, så att de äga lika friheter med det adliga ypperligare frälset», 
