I 2 HUGO ”TIGERSCHIOLD. 
anslagna hemman till prästerskapets löneregleringsfond eller till de eckle- 
siastika boställenas skogsfond. Då nu dessa skogsförsäljningsmedel med 
nyssnämnda fonder influtit i kyrkofonden, synes mig med rätta dessa 
medel böra, efter närmare undersökning, föras därifrån och tillerkännas 
behörig rättsinnehavare. 
På samma sätt synes mig efter närmare utredning böra från kyrko- 
fonden avföras belopp, som härflyta av försald skog å lektorsjordar och 
klockareboställen, vilka tillförts prästerskapets löneregleringsfond och med 
densamma ingått i kyrkofonden. Dessa jordar och boställen hava näm- 
ligen av samma skäl som biskopsjorden varken med prästerskapets löne- 
regleringsfond eller med kyrkofonden att skaffa. 
1910 ars lagstiftning för reglering av prästerskapets avlöning, vilken 
lagstiftning även ger nya föreskrifter angående dispositionen av skogs- 
avkastningen a ecklesiastika boställen, berör icke alls biskoparna; denna 
lag avser nämligen endast de territoriella församlingarnas prästerskap 
och de boställen, som äro anslagna till dess avlöning. 
Nu skulle man emellertid kunna invända: låt vara att behållen skogs- 
avkastning a biskoparnas löningshemman icke kan inga till de ecklesia- 
stika boställenas skogsfond eller till prästerskapets löneregleringsfond 
d. v. s. numera till kyrkofonden, men därför är ej bevisat, att den skall 
falla biskoparna till. Allmän boställspraxis hindrar detta, och även om 
dispositionen av dessa hemman under frälsemannarätt skulle i övrigt 
medfört rätt för biskoparna till fritt förfogande över den behållna skogs- 
avkastningen aå deras löningshemman, lägga biskopslöneregleringarna, 
menar man, hinder för sådant förfarande. 
Man anser nämligen, att boställsinnehav i alla tider ej medfört större 
rätt till skogen än för husbehov, och då biskoparna endast varit och äro 
boställshavare å sina innehavande gårdar, därav borde följa, att de icke 
heller haft eller hava vidsträcktare rätt till skogen än för husbehov. Jag 
känner icke fullt, huru det varit vid de civila boställena, men tror mig 
veta, att vid militieboställen indelningshavaren såsom löneförbättring stun- 
dom haft en vidsträcktare dispositionsrätt över skogen. Vad prästbo- 
ställen åter angår framgår uppenbart, att prästerna i vissa fall ägt och 
jämlikt 1894 års skogsförfattning ännu äga rätt till viss andel i den 
utöver husbehovet behållna skogsavkastningen jämväl å boställen av 
krononatur, visserligen med skyldighet att sköta skogen själva. Å präst- 
boställen av frälse natur hava prästerna av gammalt ansetts hava rätt 
till fritt förfogande över skogsavkastningen. Och enligt 1858 och 1862 
årens riksdagars beslut samt kungl. förordningen av 1866 och 1894 med- 
gavs dem sådan rätt å boställen, som av menighet för ändamålet inköpts 
eller av enskild donerats (frälse). 
