30 J. E. WRETLIND. 
taxeringsbara delen av skogen inga mest äldre bestånd. Markerna ligga 
tämligen skyddade genom distrikt V i norr och skogklädda skär utmed 
kusten. Ehuru nederbördsmängden antagligen är mindre än längre inåt 
landet, då molnen, som i regel komma från öster till nordost, oftast 
hinna över själva kustremsan, innan de på allvar börja avlämna neder- 
börden, torde likväl den tunnare barken möjligen kunna bero på livligare 
barkfällning tack vare större luftfuktighet. De få yngre till medelålders 
tallar, som växa på de huvudsakligast granklädda skären (exempelvis å 
distrikt Leufsta I) hava även anmärkningsvärt tunn bark. 
Tallbarkens tjocklek hos de enskilda träden varierar högst avsevärt. 
I skogarna träffas även tjockbarkiga och tunnbarkiga tallar sida vid sida. 
Tallar med skrovelbark ända upp i kronan äro rätt vanliga. Enligt gängse 
föreställning skulle dylika träd representera en mindervärdig talltyp. 
Något som- tyder därpå, ha vi ej kunnat finna vid Leufsta, men ha ej 
företagit någon undersökning av berörda förhållande. I tablåerna över 
barktjockleken lämnas under rubrikerna max. och min. för en del god- 
tyckligt uttagna skiften uppgifter om den tjockaste och tunnaste bark, 
som anträffats inom varje grovleksklass, varav framgår, att variations- 
vidden för tallen är mycket stor. Detta beror delvis på, att skog av olika 
typ ingår i materialet; men även inom samma bestånd äro amplituderna 
avsevärda. För att lämna föreställning om tallbarkens variation inom 
ett mindre område återfinnes å figur 7 hela undersöksmaterialet (66 st. 
tallar) från en 60—80-årig tallskog med enstaka äldre träd i de grövre 
stamklasserna, växande på i allmänhet grund, delvis försumpad mark 
inom västra delen av Önsbo skog. Slutenhetsgraden är medelmåttig till 
god. Barkens tjocklek mättes av fackman, varvid borrningen skedde 
på den sida av trädet, från vilken provtagaren nalkades, i första bästa 
barkås, för att på så sätt utesluta allt val av kraftigare barkpartier. På 
grund av tallbarkens stora variation fordras rätt talrika undersökningar, 
för att de skola representera de verkliga medeltalen i skogen. 
Den faktor, som närmast diametern skulle kunna tänkas influera på 
barktjockleken, är åldern. Vid taxeringen av Leufstaskogarna skildes ej 
mellan olika åldersklasser, men tack vare räkneskiftenas ringa storlek, är 
det rätt lätt att genom indelningshandlingar m. m. tillnärmelsevis fast- 
ställa åldersklassfördelningen. Om vi antaga, att yngre skog skulle ha 
tunnare bark än äldre, borde å skiften, där ung och gammal skog före- 
komma jämsides, barkkurvan få ett brantare förlopp än vanligt, då den 
yngre skogen huvudsakligast samlar sig inom smådimensionerna, eller å 
skogar med enbart ungskog ga lägre och på skiften med äldre bestånd 
ligga högre än i genomsnitt. Någon dylik avvikelse i samband med 
åldern kan ej konstateras. Emellertid medtogos ej vid taxeringen träd 
