35 J. E. WRETLIND., 
De streckade linjerna å fig. 10 markera dubbla barktjockleken vid bröst- 
höjd hos en 40 cm:s tall enligt i vår skogslitteratur föreliggande upp- 
gifter om olika barktyper hos tallen. Det framgår direkt, att det är 
absolut nödvändigt att känna barkens verkliga tjocklek för att något så 
när kunna beräkna stockutbytet och värdet av skog på rot och tills vidare 
oförsvarligt att utgå ifrån genomsnittsbarktyper ur någon erfarenhets- 
tabell utan att först pröva, om de där lämnade uppgifterna verkligen 
gälla för skogen i fråga. 
Den i tablå I medtagna variationen motsvarar även i det närmaste varia- 
tionsvidden för ett timmerdugligt tallbeständ å Leufstamarkerna, där för 
40 cm:s trädet dubbla barken i genomsnitt visar sig vara 64 mm. (jfr. 
tablå 6 och fig. 7). Härav framgår med full tydlighet, att, då det gäller 
att värdesätta enstaka träd (eller mycket små stämplingsposter), dessa ej 
nöjaktigt kunna värderas å rot, utan att barktjockleken är känd för varje 
särskilt träd. Rör det sig åter om större bestånd, lämnar användandet 
av barkmedeltal fullt tillfredsställande resultat, då såväl värdet pr träd 
som medellängden för olika tumtal (se fig. 10 och 11) inom förekom- 
mande variationsvidd praktiskt taget stå i aritmetisk progression till bark- 
tjockleken, d. v. s. till diametern under bark, och alltså ett träd med 
medeltjock bark tämligen nöjaktigt representerar såväl medellängden för 
olika tumtal som f. n. medelvärdet pr träd, om höjd och formklass äro 
konstanta. 
Det bör emellertid observeras, att löpfotskurvorna i verkligheten böja 
av mot abscissan, och att böjningsradien blir kortare, i samma mån som 
formkvoten ökas, då samtliga kurvor för ett tumtal, oberoende av form- 
kvoten, skära x-axeln i samma punkt. Felet, som uppstår vid användan- 
det av barkmedeltal vid beräknandet av gagnvirkeslängden för olika tum- 
tal, blir ständigt positivt, men avtar med sjunkande formkvot. Det sak- 
nar dock praktisk betydelse, då som ovan nämnts barkmedelstammen 
även nöjaktigt tycks representera medelvärdet. 
Undersökning av barken vid brösthöjd kan lämpligen ske med en c:a 
4 mm. bred, jämntjock mejsel med ungetär '/; mm:s tvär egg, graderad 
i mm. och försedd med ett stadigt, upptill utvidgat och plattat handtag, 
som tillåter att medelst lätta slag och tryckningar med handen driva in 
mejseln genom barken till veden.' För att underlätta måttagningen kan 
mejseln förses med en nonie, anbragt i övre ändan av en rörlig hylsa, 
vid vars nedre del är fästad en platta, vilken under avläsandet tryckes 
mot barken. Mejseln vill gärna tränga in något i den yttersta, mjuka 
ärsringen, varför dess dimensioner och den kraft, med vilken den bör 
anbringas, noga bör avprovas. Statens skogsförsöksanstalt lär i sin ägo 
" Barkjärn av denna modell användes vid Värmlandstaxeringen. 
