OM TALLENS OCH GRANENS BARK. 47 
sjunkande tendens hos barkkubikmassaprocenterna med stigande höjd 
tycks likväl förhärska, men detta bör även vara fallet, då diameterklas- 
serna äro så vida (fem cm), att en förskjutning uppåt av medeldimetern 
inom klassen med stigande höjd måste anses säker. Höjdens inverkan 
torde med andra ord, aåtminstone delvis, endast vara skenbar. Fastslåen- 
det av höjdens inflytande är tydligen förhastat och beror på, att dia- 
meterns inflytande förbisetts. 
MAaASS” granmaterial från Särna är emellertid egendomligt så till vida, 
som dess kurva för barktjockleken vid brösthöjd går mycket nära origo, 
d. v. s. att barkdiameterprocenten vid brösthöjd är konstant." Att bark- 
| 
40 — Brh-diam. på bark i cm. 
0 RNE EE ERE 
Fig. 13. Granbarkens tjocklek vid brösthöjd i olika trakter. (Skala 1: 1). 
Gran från Malingsbo, Dlr., »syd- och mellansvensk gran», enl. T. Yonson. 2. Granen efter nedre Dal- 
älven, enl. E. Normelli. 3. Granen i Värmland enl. Värmlandstaxeringen. (Den korsade linjen). 4. All- 
männa grantypen å Leufstaskogarna (övre streckade linjen). 5. Lokalt förekommande tjockbarkig typ där- 
städes. 6. Gran från Särna (»Norrlandsgran») IT. Jonson (A. Maass). 
kubikmassaprocenten även för detta material visar sig beroende av bröst- 
höjdsdiametern fordrar därför, att barktjockleksprocenten för motsvarande 
ställen å stammarna hos provträden inom de olika grovleksklasserna 
skall vara lägre för grövre än för klenare dimensioner. För Särnamate- 
rialet skulle alltså barktjockleken vid brösthöjd i detta hänseende avvika 
från barktjockleken å övriga delar av stammen, vilket knappast är troligt. 
Då dessutom samtliga övriga undersökningar hos oss angående granbar- 
kens tjocklek vid brösthöjd lämnat till resultat, att barkdiameterprocen- 
ten sjuker avsevärt med stigande diameter, synes det antagligt, att ma- 
terialet från Särna av någon anledning (ex. för litet provträdsmaterial, 
flertypighet e. d.) i detta avseende ej ens är representativt för granen 
därstädes. 
! Se tablå 5 B och fig. 13, kurva n:r 6, T. JONSON, >»norrländsk gran»! 
