OM TALLENS OCH GRANENS BARK. 40 
massaprocent ej vara större, än att detsamma i praktiken kan lämnas ur 
räkningen.” 
Då så oväntade resultat framkommo vid bearbetandet av granmateria- 
let från Norrbotten, hava vi ansett oss böra ägna något intresse även 
åt tallbarkens kubikmassaprocent. MAASS tallmaterial från Särna synes 
väl lämpat härför, varför vi ordnade detsammas barkkubikmassaprocenter 
i likhet med tablå 4. Det visade sig då, att för tallen verkar stigande 
diameter ej påtagligt sänkande på barkprocenten under det höjdens infly- 
tande i denna riktning tydligt framträder. Orsaken till att tallen i detta 
avseende förhåller sig på annat sätt än granen, beror säkerligen på, att 
dess bark till sin bildning ej är analog med granbarken. 
Under det att även hos äldre granar barken i de nedre stamdelarna 
till mycket stor del består av levande vävnader (se tablå 2 B), utgöres tall- 
barken därstädes till största delen utav den av döda vävnader sammansatta 
skrovelbarken, medan den skarpt avskilda levande delen, »savbarken», 
är mycket tunn (se fig. 7). :Detta är säkerligen orsaken till att vid bröst- 
höjd tallbarkens diameterprocent eller, vilket är detsamma, grundytepro- 
cent är konstant; d. v. s. den vid brösthöjd i ett tvärsnitt avsatta skro- 
velbarkens massa står i ett konstant förhållande till vedcylinderns massa. 
Att så även bör vara förhållandet, tyckes framgå därav, att såväl skro- 
velbarken som de flesta i vedkroppen ingående ämnena äro att anse 
som slutprodukter, men av olika slag, vid trädets ämnesomsättning.” Då 
denna är sammansatt av, låt vara ett mycket stort antal och mycket 
komplicerade, men för varje växtart bestämda, kemiska reaktioner, bör 
här, i likhet med vid övriga kemiska omsättningar, slutprodukterna stå 
i ett för givna betingelser konstant förhållande till varandra. Naturligt- 
vis kommer även en del yttre störande faktorer att inverka såsom bark- 
fällning etc. 
»Savbarkens» tjocklek vid brösthöjd hos tallen synes i likhet med 
granbarken ej stiga i proportion till diametern (se fig. 7). Allt tyder 
på, att så likaledes är förhållandet med tallens glansbark, som till största 
delen utgöres av levande vävnader. Detta bekräftas även av MAaAsS' 
förut citerade undersökningar, och framgår direkt ur hans tablåer för 
barktjockleken, om denna jämföres på samma relativa höjd å stammarna 
inom de olika höjdklasserna, vilka även kunna anses representera olika 
grovleksklasser, enär medeldiametern ökas med höjden. 
I detta samband torde böra påpekas, att den ofta förefintliga, svagt 
! Jfr vad som sagts angående tallen å sid. 32. 
? Angående i barken och veden ingående ämnen, se HANS VON EULER >»Växtkemi», 
del 1 och 2, sid. 188 samt forts. 
4: — Skogsvårdsföreningens tidskrift 1917. 
