790 
] 
] 3 a nstrac ka Antal 
| antändningar 
StOCkH Olm==LaLLSD CTO oi ess si elr Bree ala Gata RR URL ot Sea dess al EAS Ae 740 
| UUPPsSala == IS TYLDO fo sent ert sn s da AA e ejesiisa se satsen NTE ERRORS R RAK ed 41 
Krylbo— Örebro— Hallsberg... .ssns des swsaoe sia ee bed ejola lars 0 ke oe elin en alölera blä] a dö od one 85 
| FLallsb ergo] Olby = 3 se dens eskader sås byele ness ghade ars AST RAN SNES EE 73 
| ETallsberg = GÖLe DOT > ssanena sve sj öre dere klase eV sales bär b jaa Rea a 0 å Side leo (ee An a sä a oil Sn 198 
| (GFÖtebOrg == StrömStalb..: sans sseseseekt SAR DA saa re krrere kören be les bl rea 6 N EA elen a BE BjerS 65 
104 SO) LR fn 0 930 SL | RER KARA COR NS ONGR ASSR Se ARSA ADR AA AREA a 13 
Almbult== Massleholm. smisk ssd ee edda SE a EEE 9 
Härefter framhålles, att statens järnvägars personal är såsom tjänsteplikt 
ålagd att i största möjliga utsträckning vidtaga åtgärder för skogselds före- 
kommande. Beträffande statens järnvägar skulle därför måhända särskilda 
lagbestämmelser ej vara erforderliga, utan skulle av Kungl. Maj:t utfärdade 
bestämmelser om vidtagande av vissa åtgärder mot skogseld vara tillfyllest. 
Emellertid framhålla de sakkunniga, att lagbestämmelser ur annan synpunkt 
kunde vara önskvärda, Därigenom kunde nämligen statsbaneförvaltningen 
beredas möjlighet att å annans mark vidtaga vissa erforderliga åtgärder såsom 
avlägsnande av lättantändlig markbetäckning, upptagande av skyddsdiken, an- 
ordnande av barjordsbälten m. m. Avenledes kunde förbud böra stadgas 
för ägare av mark invid järnvägen att vidtaga vissa åtgärder, som vore ägnade 
att öka eldfaran till följd av driften å järnvägen. 
Vidkommande de enskilda järnvägarna framhålles, att förhållandet icke är 
detsamma som vid Statens järnvägar. Enskild järnvägs personal är i allmän- 
het icke underkastad ansvar för underlåtenhet att vidtaga erforderliga åtgärder 
till förekommande av faran för skogseld till följd av antändning från järn- 
vägen. Endast därest skogseld uppkommer, samt saknaden av skyddsåtgärder 
kan tillräknas vederbörande såsom vållande, torde ansvar kunna ådömas. 
De sakkunniga redogöra härefter 1 ett kapitel för skogseldarnas frekvens 
under olika årstider ävensom vissa allmänna åtgärder för förhindrande av an- 
tändning och eldens spridning. De anföra härom: 
Skogseldarna gruppera sig omkring två maxima, vilka inträffa vid skilda 
tidsperioder av året, det ena ganska tidigt på våren och det andra på hög- 
sommaren. Sedan marken blivit fri från snö och fjolårets växtrester därpå 
torkat av vårens sol och vindar, inträder en period, då marktäcket är torrt 
och eldfängt, intill dess genom årets vegetation alstrats en saftigare och 
mindre lätt antänd betäckning. Torrt gräs, löv och ljung fatta lätt eld och 
giva god näring för eldens spridning. Banvallar med sådana torra växter 
och växtdelar främja i hög grad närliggande skogsantändning genom gnistor 
från lokomotiv under årets första kritiska brandperiod. Elden går dock under 
denna i regeln blott fram över markens yta. 
Med högsommarens värme och torka inträder den andra och farligaste av 
årets brandperioder. Skogsmarkens mosstäcke mister snart sin fuktighet och 
lavfälten bliva så torra, att de med frasande ljud sönderbrytas under vand- 
rarens steg. Är därjämte en markbetäckning av mossor och lavar blandad 
med torra barr, kvistar m. m., erbjudes eldgnistan en näring, som 1 lättan- 
tändlighet närmar sig fnöskets. Nu upptorka ock efter hand, om ej täta 
regn inträda, ej blott grenar och ris, utan jämväl själva markens humus och 
