19 
Härefter lämnas i särskilt kapitel ett referat över från statens järnvägar och 
vissa enskilda järnvägsbolag inkomna redogörelser för vidtagna åtgärder till 
skydd mot skogsbrandsfara. Utrymmet medger ej att här återgiva detta ka- 
pitel. Av detsamma framgår emellertid, att i vårt land ej genomförts något 
enhetligt system. av skyddsanordningar mot. skogseld i följd av järnvägsdrift 
enligt de grunder, som tillämpas inom de större kulturländerna. De sakkun- 
nige hava emellertid ifrågasatt, huruvida icke skyddsbälten efter exempelvis 
preussiskt mönster. lämpligen borde komma till användning för vissa mindre 
sträckor av de svenska banlinjerna. Dylika sträckor skulle vara till sin be- 
skaffenhet i huvudsak likartade med de banlinjer, från vilka mönstret hämtats. 
Det väsentliga härvid torde vara, att marken ej är i högre grad stenbunden, 
varigenom svårighet möter att med skäliga kostnader anordna och underhålla 
barstrimmor. Vidare bör värdet av den egendom, som skulle bliva föremål 
för skydd genom dylika anordningar, vara så betydande, att anläggning och 
underhåll av dyrbara skyddsanordningar kan anses berättigad. 
För de vida : övervägande delarna av de svenska banorna måste vi emel- 
lertid, såsom redan förut antytts, anse anordnande av skyddsbälten enligt 
preussiskt mönster oberättigat. Enklare och mindre kostsamma åtgärder måste 
i stort sett kunna anses bättre motsvara våra förhållanden, även om de skulle 
vara mindre effektiva. Möjligt är dock, att de enklare skyddsåtgärderna 
kunna befinnas efter hand lämpligen böra kompletteras och göras mera effektiva, 
i mån som skogarna genom stigande virkespris, bättre vårdade bestånd -och 
ökade markvärden komma att representera ett större kapital, för vars skydd 
dyrbarare åtgärder kunna anses mera motiverade.: 
De skyddsåtgärder, som för närvarande synas böra ifrågakomnmma i större ut- 
sträckning, torde huvudsakligen böra vara av den art, som hos oss redan prö- 
vats och visat sig leda till ett gott resultat. De kunna: hänföras till två huvud- 
grupper, nämligen maskintekniska eller sådana, som avse lokomotiven och 
deras skötsel i syfte att hindra gnistspridning, samt bantekniska eller sådana, 
som direkt avse anordningar invid banan för att därstädes hindra antändning 
genom gnistor från lokomotiven éller hindra «eldens spridning, därest antänd- 
ning inträffat. 
Vad de maskintekniska åtgärderna angår, hava de sakkunniga föreslagit, att 
det skulle av Kungl. Maj:t meddelas bestämmelser i fråga om de anordningar, 
med vilka lokomotiv skulle: vara försett till förekommande av, att eld kommer 
lös från detsamma, ävensom angående det sätt, varpå dessa anordningar skulle 
handhavas. 
Vidare skulle meddelas föreskrift om periodvis återkommande besiktningar 
av ifrågavarande anordningar under den tid, då fara för antändning är för 
handen, samt därjämte efter det antändning inträffat. För lokomotivpersonalen 
skulle stadgas skyldighet att ägna uppmärksamhet åt beskaffenheten av anord- 
ningarna i fråga samt att genast göra anmälan om iakttagen bristfällighet. 
Avenledes -skulle föreskrift meddelas om försiktig eldning å sträckor, där faran 
för antändning är särskilt stor. 
I fråga om de bantekniska åtgärderna framhålla de sakkunniga, att upp- 
fattningen i vårt land är mycket skiftande. Den vanligaste uppfattningen att, 
så snart marken - därför är lämplig, jorden bör brytas och rotfrukter eller grön- 
foderväxter därå odlas, saknar ej sin svaga sida. Å lokaler, där banan är 
exponerad för vindar, måste ett kalt banområde medföra fara för gnistkast- 
