un 
LÄ 
Han kan hindra, att marken får i angivet syfte disponeras, och rätt till ex- 
propriation för ändamål, varom här är fråga, torde gällande lag icke inrymma. 
Visserligen hava markägarna 1 många fall gått banförvaltningen till mötes, då 
det ifrågasatts, att på järnvägens bekostnad utföra skyddsåtgärder utanför ban- 
området. Ett medgivande i sådant syfte har dock nästan alltid måst ersättas 
köntant, särskilt då det gällt att för all framtid i dylikt syfte disponera mark 
med rätt att i egendomen inteckna denna servitutsrätt. 
. Det synes härför böra beredas järnvägen möjlighet att mot ersättning, som 
bestämmes i viss genom lag stadgad ordning, å annans mark vidtaga erforder- 
liga åtgärder. Att järnvägen skulle expropriera, d. v. s. med äganderätt för- 
värva den för åtgärdernas vidtagande erforderliga marken torde endast mera 
ungantagsvis komma i fråga. Det markområde, varå skyddsåtgärder kunna 
behöva anordnas, uppgår nämligen under skilda förhållanden till 30 å 40, 
någon gång ända till 50 meters bredd från närmaste järnvägsspårs mitt; och 
därest banan under längre sträckor framgår genom mark, varå skyddsbälten 
behövde anläggas till sådan bredd, synes det ej kunna förutsättas, att banan 
skulle kunna bära de kostnader, som vore förbundna med markens expropria- 
tion och skyddsbältenas ordnade. Genomlöpte däremot banan allenast på en 
mindre sträcka ett brandfarligt och tillika dyrbart skogskomplex, skulle det 
möjligen vara för järnvägen billigare att även med rätt avsevärda uppoffringar 
därstädes expropriera mark för skyddsbältens anordnande än att måhända 
vidtaga ett flertal andra mindre effektiva åtgärder. ' 
Det har synts de sakkunniga kunna tagas i övervägande, huruvida man icke 
för vinnande av det mål, som avses, skäligen må kunna ställa vissa fordringar 
på ägare av mark utmed järnvägen. 
Härvid är att märka, hurusom genom en järnvägs framdragande de an- 
gränsande fastigheterna bliva föremål för värdestegring, vilken ofta är mycket 
betydande. Järnvägen öppnar nämligen i regeln möjlighet till billigare trans- 
port än tillförene både av sådana produkter, som föras till en trakt, och så 
dana, som därifrån skola utföras. Vissa oförädlade och tunga produkter röna 
dock härav ringa eller intet inflytande. Så är i regeln med timmer och annat 
grövre virke, för vilket flottlederna äro de naturliga utfartsvägarna. Klenare 
skogsprodukter och framför allt till träkol och pappersmassa förädlat virke röner 
härav det största inflytandet. I många fall har nämligen kolningsvirket först 
genom en järnvägs öppnande erhållit värde, och en kolningsindustri därefter 
kunnat med vinst bedrivas med virke, som tillförene måst lämnas att multna 
1 skogarna. 
Vid nu angivna förhållande samt med hänsyn till det betydande allmänna 
intresse, varom här är fråga, har det synts de sakkunniga vara fullt befogat 
att stadga skyldighet för ägare av mark utmed järnväg att med hänsyn till 
erforderliga åtgärder till förekommande av skogsbrand i följd av driften å 
järnvägen vidkännas visst intrång med avseende å utövningen av sin äganderätt. 
De sakkunniga ha föreslagit, att, i erforderliga fall, för skogsskötseln å ett 
bälte av viss bredd invid banan, 30 å 40 meter från närmaste järnvägsspårs 
mitt efter skilda lokala förhållanden, skulle kunna meddelas särskilda bestäm- 
melser, som markägaren hade att iakttaga och själv bekosta, därest han ej 
hellre underkastade sig, att skogen å området sköttes av sakkunnig person 
genom järnvägens försorg. 
Beträffande skogsskötseln på det ifrågavarande bältet skulle förslag till be- 
