LITTERATUR. d1 
Författaren övergår så till en redogörelse för formtalen, deras teori och 
användning. Särskilt uppmärksammar man här hans framställning angående 
formtalens beroende av markbonitet, ålder m. fl. faktorer samt slutligen även 
av diameterkvoten. Framställningen är synnerligen intressant, men man kan 
ej undgå en känsla av, att den ej går till botten med problemet. Formtalet 
i och för sig är ju som bekant ej alls någon formbestämmande faktor. Det 
är helt enkelt en kuberingsfaktor. Först genom kombination med höjden får 
det formbestämmande karaktär. Dess storlek bestämmes med andra ord av 
två faktorer, trädets form och dess höjd. Det förefaller då mest logiskt att 
diskutera dessa två storheter var för sig och ej deras kombinationsprodukt, 
formtalet, med avseende på beroendet av yttre förhållanden. Svarar man 
härpå, att formen ännu är ett outrett begrepp, kan detta svar knappast god- 
tagas. Under senare åren har diameterkvotens betydelse som formbestäm- 
mande faktor blivit allt tydligare. Och även om densamma ej skulle kunna 
godtagas, åstadkommer detta ej någon förändring i hållbarheten av ovanstå- 
ende resonemang. År nämligen vår kännedom om mätningsobjektet så un- 
derhaltig, att ej ens ett av de grundläggande begreppen är nöjaktigt utrett, 
bör det naturligtvis med skärpa framhållas i ett arbete som detta. Därigenom 
skulle möjligen kommande undersökningar kunna länkas in på detta område. 
Följande del av arbetet behandlar beståndsuppskattningen, varefter slutligen 
ålders- och tillväxtbestämningen klarlägges i slutkapitlen. Om dessa delar är 
ej mycket att säga. Möjligen skulle man kunna påpeka ett något egendom- 
ligt resonemang i fråga om protokollsförandet vid stamvis uppskattning. För- 
fattaren anser, att det på grund av de stora felmöjligheterna vid direkt beräk- 
nande av medeltalet ur två korsvis mätta diametrar är lämpligare i proto- 
kollet införa båda de mätta diametrarna, även om man bortser från, att medel- 
talet av de två diametrarna ger för lågt värde å grundytan. Nu är emeller- 
tid förhållandet sådant, att, om ellipsen antages såsom närmast anslutande sig 
till genomskärningsytan hos en assymmetriskt utbildad stam, felet på grund- 
ytan blir dubbelt så stort enligt den av författaren föreslagna metoden. Dess- 
utom blir felet i båda fallen positivt, ej negativt. 
Till slut några allmänna reflexioner. Möjligt är ju, att de tyska förhållan- 
dena motivera den vidlyftiga behandlingen av mätverktygen. Det förfaller 
emellertid, som om -åtskilligt skulle kunna överföras till skogshistorien. Det 
därigenom vunna utrymmet kunde med fördel begagnas till matematiska un- 
dersökningar över noggrannheten hos de återstående. Troligen skulle det även 
vara fördelaktigt att något närmare beröra stammens byggnad och variatio- 
nerna 1 densamma, d. v. s. något minska den skarpa gränsen mellan mät- 
nings- och produktionsläran. 
Arbetet erbjuder emellertid ett alldeles särskilt intresse i ett avseende. I 
det föregående har vid ett par tillfällen påpekats hänvisningar till svenska för- 
hållanden. Det kanske bör nämnas, att dessa hänvisningar ej tagits som 
exempel. Snarare kan man säga, att de utgöra allt, som hämtats ur svensk 
litteratur. Varpå beror då detta? Aro de svenska arbetena underhaltiga, äro 
de för tyskarna okända eller finnas de ej alls? Det troliga är väl, att det andra 
alternativet kommer sanningen närmast. Den svenska forskningen är obekant 
utomlands. Det göres för litet för att få kännedomen om densamma spridd 
1 vidare kretsar. Att detta varken är oss själva eller den skogliga forsk- 
ningen till båtnad är ju helt naturligt. BAM 
6 Skogsvårdsföreningens Tidskrift 1017 
