2100 SKOGSADMINISTP.ATIONEN, 
Jägmästares virkesrapporter. 
Jägmästares virkesliggare bleve synnerligen omfangsrik, atminstone för de södra och mel- 
lersta delarne av landet. Varje skog, där virke upphögges genom revirförvaltningen före 
försäljningen, finge i halvärsliggaren ett blad för varje sortiment. 
Rapporter och liggare hade blivit mindre komplicerade, om kolumnerna för »till diverse 
ändamål utlämnat» hade utgått. Även i kronojägarens rapporter kunde och borde detta 
virke och dessa kolumner utgå, och hade det här varit fördelaktigt att i stället få in en 
kolumn för utgående virke »behållning» samt för ingående virke rubriken »förut redo- 
visade» ersatt med rubriken »behåällning». Här upptaget virke, som icke avsåge saluvirke, 
borde nämligen i fråga om kostnader för upphuggning och transport föras a andra utgifts 
titlar, vägar (för brovirke), hägnader, byggnadsarbeten, onera (fri ved åt fattiga) o. s. v. 
Virkesliggare och virkesrapporter hade då noggrannare överensstämt och kommunicerat med 
kontot för »avverkning och virkestransport». Om så ansetts nödigt, kunde särskild tapport 
i enklare former föreskrivits för sådant virke till andra ändamål. 
Under den därefter följande diskussionen poängterades ytterligare det ökade men dock 
kanske nödvändiga arbete, som genom de nya redovisningsgrenarna förorsakades såväl revir- 
förvaltare som kronojägare, och uppehöll man sig i övrigt huvudsakligen vid frågan om fastig- 
hetsvärderingen. Dels förfäktades saluvärdets berättigande, och dels påpekades faran av 
härav sannolikt följande för höga taxeringsvärden för statens egendomar i jämförelse med 
andra, 
Ett förslag om vissa inventariers successiva avskrivning ansågs ej böra föranleda någon 
atgärd, till följd av de vid skogsbruket bundna inventariernas obetydlighet gent emot rörelsen 
Ang. kyrkofondskommitténs förslag II. 
Över kyrkofondskommitténs den 26 juni 1916 avgivna betänkande angående enhetliga 
grunder för beräkning av pastoraten tillkommande avkastning från ecklesiastika skogar hade 
överjägmästarna redan avgivit skriftliga yttranden, vilka vid mötet i korthet refererades, och 
vilka innehöllo följande mera väsentliga anmärkningar och förslag. Från flera håll anfördes, 
att förslaget syntes något invecklat och komme att erfordra en mycket vidlyftig bokföring Det 
vore för beräkningen av största vikt, att enhetliga grunder komme till användning, och önsk- 
värt, att beräkningen nära stämde med verkligheten, vilket dock kommittén (sid. 17) medgav 
aldrig komme att helt inträffa. Det vore f. ö. en stor olycka, om skogens förvaltare ens 
skulle försöka åstadkomma en sådan motsvarighet, och det vore förkastligt att sköta skogen 
så, att ett visst, på förhand bestämt penningbelopp avvunnes densamma. Kommitténs förslag om 
utjämning mellan perioderna ansågs i allmänhet tillfredsställande. Vidare framhölls, att det 
syntes vara missbrukad kraft att nedlägga ett så omständligt arbete, som kommittén ifrågasatt, 
för att framkonstruera en siffra, som näppeligen i något fall komme att motsvaras av verk- 
ligheten. Önskvärt vore, att skogsförvaltningen icke måtte känna sig ängsligt klavbunden av 
de gjorda beräkningarna över skogarnas avkastning, inkomster och utgifter. Man borde, 
om så behövdes, kunna få avverka något mer eller mindre än som beräknats och även äga 
någon frihet att vid behov överskrida beräknade utgifter. På ett motsatt förhållande bleve 
alla parter lidande, Kommitténs förslag att värdesätta virkesavkastningen efter det vid värde- 
ringstillfället normalt rådande priset vore oriktigt och ledde till för lågt resultat till skada 
för församlingarna, Då man visste, att virkéspriserna alltjämt stego, vore det oriktigt att ej 
taga hänsyn härtill. Beräkningarna borde ej utföras för längre tid än I0 år, i vilket av- 
seende Södra skogskommitténs uttalande om tiden för hushållningsplanernas giltighet åbero- 
pades. Vore 10-årsperioden lämplig i fråga om en uppskattning, som avsåge skogsskötseln, 
borde det ännu hellre tillämpas i förevarande fall, då det gällde en värdering, som berörde 
fleres ekonomiska intressen. Planerna borde ej heller, som hittills, fastställas till ledning 
utan till efterrättelse. Den till statsverket nu utgående ersättningen för dess bestyr med 
skogsskötseln ansågs orimligt låg, och föreslogs, att denna skulle utgå medelst en vart 5:te 
eller 10:de år fastställd avgift pr hektar skogsmark. Även i fråga om husbehovsvirket hän- 
visades till Södra skogskommitténs betänkande, däri hemställts om sådan ändring av nu gäl- 
lande författningar ang. husbehovsvirke å de ecklesiastika skogarna, att dylikt till arrenda- 
torerna helt indrages, och att det fria bränsle, som enligt den nya löneregleringen skulle 
utga till de ecklesiastika innehavarna, indroges och ersattes med ett kontant årligt belopp. 
Från annat håll förfäktades dock, att utsyning borde medgivas till byggnad och underhåll av 
hus och hägnader och en sparsamt tillmätt mängd vedskog tillerkännas arrendatorerna. 
Under den därefter vidtagande diskussionen fäste man sig särskilt vid de nya definitioner, 
som knutits till begreppen ordinarie och extra avverkning. Med »extra avverkning inom 
