rOo2 SKOGSADMINISTRATIONEN. 
havare ved till husbehov, dels ock i ordningen därefter virke av pastoratet till uppförande 
och underhåll av laga hus och hägnader å prästgård samt, om tillgång jämväl därtill funnes, 
av församling till kyrkobyggnad. Under det att församlings och arrendators rätt till ny 
byggnads- och reparationsvirke för eckl. boställe sålunda vore föreslagen, funnes däremot 
intet stipulerat, i vilken mån förskottsutsyning för sådant ändamäl finge ske. Diskussionen 
härom resulterade icke i något bestämt uttalande, men vikten betonades av, att ej förskotts 
utsyningar medgåves i sådan omfattning, att inträng oavsiktligt gjordes i kommande arren 
datorers och tjänsteinnehavares husbehovsrätt. Detta husbehov vore nämligen ej så lätt att på 
förhand bestämma för flera år framåt, och av indelningsförrättaren i dispositionsförslaget verk 
ställd utredning vore icke alltid något säkert rättesnöre. I huvudsak borde utsyningsmed 
givande lämnas efter hittills tillämpade principer, dock att några mötesdeltagare ansågo, att 
då revirförvaltaren, såsom stundom skedde, i sitt yttrande över utsyningsansökningen angåve, 
att planens avverkningsbelopp vore för lågt beräknat och utan risk för skogen kunde över- 
skridas, ansökningen likväl utan tidsödande jämkning av planen skulle kunna bifallas med 
hänsyn till sålunda förslaget högre avverkningsbelopp, ehuru detta vanligen föreslagits enbart 
på grund av okulär besiktning av skogen i fråga. 
Anses den allmänna minskningen i skogsfågelstammen böra föranleda till 
åtgärder för begränsning av gällande jakttider för skogsfågeln? 
Överjägmästare Barthelson ansåg, att jagandet spelat en icke obetydlig roll vid fågelstam- 
marnas decimering, och framhöll särskilt, huru kronoparkerna nu till följd av jak arvoden 
och icke minst kronojägarnas mera allmänt medgivna jakträtt ej längre vore den fristad för 
villebrådet, som förr varit fallet. Det ideliga oroandet av djuren vore kanske mera betänk- 
ligt än det direkta fällandet. I allmänhet syntes man dock — med undantag för topp- och 
bulvanskyttet — anse jagandet såsom en mera oväsentlig orsak till fågeltillgångens minsk- 
ning. Så t. ex. anförde överjägmästare Sylvén, att förnämsta orsaken härtill nog låge i för 
starka frostnätter under äggtiden och för kraftiga ihållande slagregn under duningstiden 
liksom även alltför långvarig torka och brist på vatten. Han hade själv sistlidne sommar 
iakttagit, huru ungar av tjäder under den regniga perioden ej orkat följa modern utan senare 
dukat under för regnet. Nyss anförda förhållanden hade till följd, att de äldre fåglarna 
därefter flyttade till andra lyckligare lottade trakter. Även ringa tillgång på bär kunde under 
hösten medföra samma påföljd. Fåglarnas flyttning framhöllos även av andra talare. Rov- 
djurens ökande i antal ansågs även i hög grad ha bidragit till fägelminskningen. De skad- 
ligaste rovdjuren i detta fall voro katt, räv och icke minst den i detta fall föga beaktade 
grävlingen. Saxförbudets tillkomst, varigenom rävfångst i Norrland nästan omöjliggjordes 
under den tid, då skinnen ägde handelsvärde, beklagades allmänt. Överjägmästare Sylvén 
anförde ytterligare, att toppskyttet på skogsfågel vore för stammen mången gång vådligt med 
de moderna långskjutande gevären. Hönorna flyttade från trakten, sedan tupparna försvunnit. 
Exempel funnes, att 2 å 3 skyttar på en vinter kunde nedskjuta över 400 tjädertuppar. Att 
detta skytte inskränktes genom förkortad jakttid, syntes befogat, varför ett av flera mötes- 
deltagare förordat förslag om förbud för jakt efter tjäder och orre (såväl hönor som tuppar) 
fr. 0. m. 15 oktober under i första hand tre års tid tillstyrktes. Härigenom vunnes 
även den fördelen, att bulvanskytte förbjödes, om det ansågs lämpligt, att förbudet gällde 
även nedom Norrland och Dalarna. Ett väckt förslag om totalförbud på orrhöna ansågs 
däremot olämpligt, bl. a. enär kycklingarnas kön vid jakttidens början ej kunde särskiljas. 
Likaså vore det svårt att upprätthålla förbud, då jakt fick bedrivas efter ett kön. Vid snar: 
ning kunde f. ö. ingen urskiljning i sådant fall ifrågakomma. Även föreslogs, att har- och 
fågeljakt skulle börja samma dag. Emellertid ansågs, att jaktsäsongen för stående hönshund 
redan nu vore så kort, att fågeljaktens framflyttande till 1 sept. ej kunde förordas, och den 
21 aug. vore harungarna väl små. Totalförbud för järpe i Norrland under fem år ansågs 
önskvärt. Mot förbud i Norrland redan från den 15 oktober för tjäder och orre talade 
överjägmästare Rosenlund, som ansåg att fågeln före denna tid till följd af temperaturför- 
hållandena ej i större utsträckning kunde sändas söderut, där den som föda ej var av 
oviktig betydelse. 
Anses särskilda åtgärder erforderliga till förhindrande av utrotande av 
värdefulla pälsdjur? 
De pälsdjur, som här kunde ifrågakomma voro — förutom björnen, som redan vore frid- 
lyst å alla statens marker — järv, lo, mård, utter och lekkatt. Det vore allmänt känt och 
konstaterat, att dessa djur vore i starkt avtagande, vilket åtminstone delvis måste sättas i 
