SKOGSADMINISTRATIONEN. 103 
samband med ökad jakt tillfölje det stora handelsvärde, skinnen numera hade. Ifråga om 
björnen betonades vikten av fridlysningsbestämmelser även å enskildes marker, och uttalade 
vederbörande överjägmästare sin fulla anslutning till den av Kopparbergs läns landsting 
gjorda framställningen om skydd för björnen inom länet. /ärven ansågs förorsaka så pass 
mycken skada bl. a. å renarna, att någon fridlysning knappast kunde förordas. Lodjuret 
syntes enligt av överjägmästarna lämnade upplysningar förekomma mycket sällsynt även i de 
till hans egentliga hemvist räknade Gävleborgs, Kopparbergs, Västernorrlands och Jämtlands 
läns skogsbygder och numera även där delvis endast som strykdjur. Enstämmigt uttalade 
man sig för en fridlysning under 3 å 5 år, och enligt flertalets åsikt borde härvid lodjuret 
i fridlysningshänseende jämställas med björnen. Även i fråga om märden yrkades av samt- 
liga mötesdeltagare åtminstone temporärt jaktförbud, dock att från södra distriktet framfördes, 
att mården där ännu förekomme tämligen allmänt och gjorde icke obetydlig skada bl. a 
t. ex. å Böda kronopark på den inplanterade tjädern. Beträffande detta distrikt kunde där 
för lämpligheten av en fridlysning ifrågasättas. Från ett par håll betonades, att mården vore 
en god bundsförvant i kriget mot ekorrarna, vilka t. ex. inom Jönköpings län uppträtt i så 
stora massor och gjort så mycken skada, att landstinget utfäst premier för deras dödande. 
Uttern framhölls såsom svår skadegörare å fisket, speciellt i södra Sveriges fiskdammar, och 
lekkatten ansägs ännu tämligen allmänt förekommande, varför intet fridlysningsyrkande gjordes 
med hänsyn till dessa djur. 
Vilka fordringar böra numera ställas på avverkningsplaner för skogar till 
hemman med inskränkt dispositionsrätt till desamma? 
Uti 2 $ av K. Maj:ts nåd. förordning den 18 juni 1915 ang. utsyning å viss skog inom 
Västerbottens och Norrbottens läns lappmarker bestämdes, att utsyning å de i I $ uppräk- 
nade fastigheter, som voro underkastade denna förordning, skulle ske enligt avverknings- 
plan. Sådan skulle enligt 4 $ i regel upprättas särskilt för varje fastighet.” De fall, då en 
sammanslagning av fastigheter under gemensam avverkningsplan kunde ske enligt samma $, 
behandlades senare såsom särskilt diskussionsämne. I 5 $ angåves slutligen mycket kort- 
fattat de grunder, efter vilka planen skulle upprättas, vilka skisserats på följande sätt: 
»Avverkningsplan skall avse viss tid och grundas på undersökning av skogen. Planen 
skall så upprättas, att skogsägarens ekonomiska intresse tillgodoses genom uthålligt skogs- 
bruk med iakttagande av skogsvårdens krav särskilt i fråga om borttagande av överårig eller 
skadad skog samt höjande i övrigt av skogens alstringsförmåga, — Område, där till följd av 
markens försumpning brist på fröträd eller andra omständigheter naturlig återväxt är väsent- 
ligt försvårad, skall i avverkningsplanen behandlas för sig — Närmare föreskrifter rörande 
avverkningsplanen och dess tillämpning meddelas av domänstyrelsen.» 
Hittills upprättade planer för dylika skogar hade nära nog enbart utgjorts av en på tax- 
ering av virkesförrådet grundad avverkningsberäkning, vilken tidigare schablonmässigt utförts 
eftet normalförrådsformeln, ev. med av överjägmästaren fastställd procentuell förhöjning. I 
vissa fall hade dock mera detaljerade planer utarbetats av en del bolag på egen bekostnad 
och underställts domänstyrelsens prövning. Då lagstiftarna benämnt här ifrågavarande pla- 
ner avverkningsplaner, syntes man härav få anledning att åstadkomma planer, vilka i fråga 
om utförlighet och den tid, deras upprättande komme att kräva, låge emellan de båda 
gränser, som markerades av en fullständig hushållningsplan enligt domänstyrelsens senaste 
indelningscirkulär och nyssnämnda i regel av revirassistenterna upprättade avverkningsbe- 
räkningar. Att härvid typ B i indelningscirkuläret skulle kunna användas i stor utsträckning, 
därom var man fullt ense, ehuru icke obetydliga inskränkningar och förenklingar måste ske, 
och om graden av dessa voro meningarna något delade. Såsom oeftergivligt villkor ansågs 
dock böra uppställas upprättandet av karta, allmän beskrivning, beståndsbeskrivning och av- 
verkningsberäkning. Vid kartans upprättande kunde lämpligen lagskiftes- eller avvittrings 
karta tjäna som stomkarta, och beståndsindelningen finge ej bli alltför detaljerad. Enligt ett 
framställt förslag ansågs tillräckligt, om bestånden sammanfördes till trenne stora huvud 
grupper: 1:o) sådana bestånd, vilka ej under de två närmaste perioderna kunde tänkas bli 
föremål för andra än beståndsvårdande huggningar; 2:0) bestånd, vilka övergåtts med för- 
yngringshuggningar och 3:0) övriga bestånd. Den allmänna beskrivningen ansågs böra inne- 
fatta uppgift i stora drag om skogsmarkens och ståndskogens beskaffenhet och nuvarande 
tillstånd, belägenhet och exposition, avsättningsförhållanden o. d., i avsikt att för den icke 
lokaliserade utsyningsförrättaren giva en allmän uppfattning om skogen. I beständsbeskriv- 
ningen borde för varje bestånd angivas markbeskaffenhet och läge samt en kortfattad karak- 
täristik av detsamma. Mera detaljerade sifferuppgifter om bonitet, höjd, virkesföråd o. d. 
