104 SKOGSADMINISTRATIONEN. 
syntes ej här, enligt vissa mötesdeltagares åsikt, erfordras, varemot stor vikt borde läggas 
vid angivandet av de skogsvårdsåtgärder, som ansäågos nödiga, såsom dikningar, hyggesrens- 
ningar, kulturer och gallringar. - Avverkningsberäkningen ansågs i allmänhet böra utföras 
med ledning av indelningscirkulärets bestämmelser. Begreppet uthålligt skogsbruk ansågs 
förutsätta, att även en tillväxtberäkning mäste göras, liksom av förordningens ovan citerade 
5 $ framginge, att hyggesföljder stundom måste anordnas (försumpad mark o. d.) Förslag 
väcktes, att kuberingstal, omloppstider och tillväxtprocenter åtminstone för mindre hemmans 
skogar borde kunna tagas från angränsande kronoparker inom reviret, vilket förslag dock 
rönte en del opposition, då det ansågs riktigast, att undersökningsmaterialet hämtades just från 
den skog, å vilken resultatet skulle tillämpas. Detaljerade förslag lämnades såväl ifråga om 
virkesförrådets uppskattande som den ordinarie och extra avverkningens beräknande liksom 
ock i fråga om användbarheten för dessa planer av indelningscirkulärets blanketter. Ett 
mera ingaäende referat härav torde emellertid bliva för vidlyftigt, varförutom domänstyrelsens 
bestämmelser härutinnan snart torde bliva synliga. — Vidare framhölls under diskussionen, att 
med bestämmelsen om »uthälligt skogsbruk» här tydligen ej menades, att avverki ingen be- 
hövde inskränkas att motsvara den årliga tillväxten, då det uttryckligen angåves, att överårig 
och skadad skog finge realiseras, där skogsvården så krävde. Skogens bevarande i fram- 
tiden måste man dock alltid hava för ögonen och noga kalkylera, att ej så starka ingrepp 
gjordes, att kommande generationers skogsbehov icke kunde fullständigt tillgodoses, då ju 
dessa skogar hade karaktären av stödskogar för hemmannen. Särskilt framhölls önskvärd- 
heten av, att bättre bestämmelser erhöllos angående husbehovsvirket för kontroll av vad som 
verkligen använts. Om möjligt borde i förskott periodvis avdragas, vad som beräknades åt- 
o 
gå, och endast i undantagsfall såsom vid större nybyggnad o. s. v. borde särskilt avdrag 
, 
göras. Slutligen framhölls nödvändigheten av, att upprättade planer underkastades taxators 
granskning, så att samtliga siffergranskades och åtminstone någon plan av varje förrättnings- 
man jämväl granskades å marken. 
Under vilka förhållanden bör tillstånd lämnas till att flere en och samma 
ägare tillhörande fastigheter i lappmarken och likställda områden må sam- 
manföras till en hushållningsenhet med gemensam avverkningsplan, samt 
vilka föreskrifter böra meddelas för utsynings verkställande å sådana sam- 
manförda fastigheter? 
Byråchelen frih. Iermelin redogjorde först för frågans läge. I K. Maj:ts nåd. förordning 
den 18 juni 1915 ang. utsyning å viss skog inom Västerbottens och Norrbottens läns lapp- 
marker m. fl. områden stadgades i 4 $ ang. ett sammanförande av flera fastigheter till en 
hushållsenhet. Vad då först anginge förutsättningarna för ett dyhkt sammanförande, fram- 
ginge av förordninger, att detta kunde ske, då en och samma ägare eller innehavare med 
stadgad åborätt ägde eller innehade samtliga fastigheter, samt då dessa fastigheter voro när- 
belägna, d. v. s. antingen tillhörde samma skifteslag eller utgjorde intill varandra liggande 
enstaka fastigheter. Vad åter beträffade de för ett sammanförningsmedgivande erforderliga 
motiven, så syntes dessa böra vara, antingen att genom sammanförningen kunde vinnas en 
jämnare fördelning mellan ålders- och mogenhetsklasser, eller att de skilda fastigheternas 
skogar vore förlagda i smala långsträckta skiften, som i avsevärd grad försvårade en ratio- 
nell skogsskötsel av vart och ett hemman för sig, eller ock att en viss del av ett byalags 
skog utdreves till en flottled, en annan del till en annan flottled, i vilket fall en samman- 
slagning medförde ekonomiska fördelar, i det att avverkningen då vissa år kunde koncen- 
treras på den ena, vissa år på den andra flottleden. ”Talaren påvisade därefter med citat 
ur riksdagsförhandlingarna, att statsrådet vid sitt yttrande sid 86 i K. Maj:ts nåd. prop. n:o 
69, att icke någon av de sammanslagna fastigheterna finge bli föremål för efteravverkning, 
fattat detta begrepp i annan bemärkelse än den vanligen använda, och att det otvetydigt 
framginge, att såväl statsrådet som riksdagen betraktade ett uttagande av överårig och skadad 
skog som en tillåten överavverkning, under förutsättning att skogens bevarande i framtiden 
icke härigenom äventyrades. 
När enligt vad ovan angivits fog funnes för upprättandet av en gemensam avverknings- 
plan, fordrades utredning om skogens mängd, beskaffenhet, fördelning på skilda mogenhets- 
(ev. aålders-) klasser m. m. samt förslag till det för hela komplexet beräknade avverknings- 
beloppets under 20 år uttagande från skilda fastigheter. Därvid syntes böra uppställas en 
tablå, som visade huru mycket skog, som beräknades finnas kvar på varje fastighet, sedan den 
sålunda föreslagna virkesmängden uttagits därifrån. Det borde även föreslås, huru mycket 
