SKOGSADMINISTRATIONEN. 105 
av det beräknade beloppet borde å fastigheterna få uttagas under de första 10 ären. Hela 
det på 20 år beräknade beloppet å fastigheten borde nämligen ej gärna få uttagas omedel- 
bart, om det vore av mera betydande storlek. Vidare borde till ledning för kommande 
utsyningsförrättare angivas, var avverkningen i första hand borde företagas, d. v. s. var 
de mest övermogna eller skadade bestånden förefunnos. «Där gallringar kunde företagas i 
ungbestånd, borde sådana ske utom den beräknade och till kubikmassan angivna huvudav- 
verkningen. De gemensamma planerna, som borde underställas prövning av domänstyrelsen 
eller ev. överjägmästaren, borde efter undersökning och besiktning på marken kunna upp- 
rättas på grundval av redan befintliga avverkningsplaner, där dessa voro med tillbörlig om- 
sorg upprättade under de senare åren. 
Tvenne framkastade förslag, att de gemensamma planerna alltid skulle sekundärt upp- 
rättas med ledning av primära planer för varje i hushållsenheten ingående fastighet, vilkas 
sammanförning då kunde ske i samband med fastställandet, detta i och för vinnande av 
kontroll, att ej den enskilda delen bleve överavverkad, samt att bestämmelse borde utfärdas, 
att å varje fastighet ej finge avverkas mera än som aå indelningsperioden belöpte 3 detta 
hemman, bemöttes, det förra med att hushållsenheterna lämpligare, om ej användbara special- 
planer redan funnos, kunde från början bearbetas i en plan, där varje i densamma ingående 
fastighet behandlades som särskilt skifte, och det senare med att, med iakttagande av an- 
tydd avverkningsbegränsning, sammanslagningen ju i själva verket endast bleve ett medgivande 
om en mera vidsträckt förskottsutsyning, vilket näppeligen vore meningen. 
Den flerfaldiga nyttan av en sammanslagning under vissa omständigheter exemplifierades 
under diskussionens gång. TI fråga om statens skyldighet att på egen bekostnad upprätta 
gemensamhetsplaner ansågs slutligen, att sådan skyldighet ej förelåge, där genom jäg- 
mästares försorg ännu giltiga och användbara separatplaner upprättats för de olika hemmanen. 
Vilka åtgärder böra iakttagas för att dels göra skogsingeniörernas arbete 
mera omväxlande och intresseväckande än den dagliga utsyningen av »under-= 
målig» skog, dels bereda skogsvårdsnämnderna möjlighet att under därför 
ee 
lämplig årstid erhålla biträde av skogsingeniörerna för anordnande och 
kontrollerande av skogsvårdsåtgärder, för vilkas utförande nämnderna an- 
visat anslag? 
Byråchefen Cassel inledde ämnet med en erinran, hurusom handhavandet av förordningen 
om förekommande av överdriven avverkning av ungskog inom de delar av Västerbottens 
och Norrbottens län, som ej tillhöra lappmarken, numera ålåge skogsingenjörerna, vilka i 
regel vore mera erfarna personer, som prövat den omväxling, skogspöromål a reviren kunnat 
erbjuda, " och därför måste finna ett så gott som enbart stämplingsarbete, vilket för de förut 
tjänstgörande yngre assistenterna kunde anses som en länk i utbildningen, skäligen en- 
formigt. Det vore därför nödvändigt, att de, när deras tid medgåve, sattes i tillfälle att 
även hava överinseende över de efter avverkningarna följande beståndsvårdande arbetena 
inom skogsvårdsowrådet. Härvid hänvisades till 39 $ 3 mom. i instruktionen för skogs- 
staten. För att så skulle kunna ske fordrades emellertid en samverkan med skogsvårds- 
nämnderna. Under diskussionen poängterades önskvärdheten av dylikt samarbete, som bl. a. 
lämpligen kunde främjas om skogsstatstjänsteman erhölle plats i nämnden helst såsom sekre- 
terare. Ett dylikt samarbete hade emellertid i vissa fall visat sig hart när omöjligt åstad- 
komma. Nämndernas existensberättigande överhuvud ifrågasattes även, och det absurda på- 
visades i, att nämnderna anställde särskilda tjänstemän för främjande och kontroll av skogs- 
vårdsåtgärder. Samma områden kommo på så sätt att överfaras av revirpersonal, skogs- 
vårdsområdespersonal och skogsvårdsnämndspersonal! Frih. Hermelin hade genom för- 
frågan inom riksdagen kommit till den uppfattningen, att man där var enig om, att skogs- 
vården skulle representeras av skogsvårdsområdenas tjänsteman, under det att nämnderna 
vore att anse såsom i huvudsak penningförvaltande myndigheter, men meningen vore all- 
deles icke, att skogsstaten skulle undandragas från inflytandet över medlens fördelning. Ty- 
värr funnes emellertid icke någon instruktion för nämnderna, varför det syntes nödvändigt 
att bringa frågan i ett klarare läge genom att kommunicera med de lagstiftande myndig- 
heterna, varefter skogsingenjörernas befogenhet finge närmare angivas i kommande R. F. 
Hittills hade dock blott föga tid varit övrig för skogsingenjörerna till andra verksamhets- 
fält inom skogsvårdsområdena än den rena utsyningen bl. a. på grund av oerfarenheten hos 
tillsyningsmän (ofta icke skogsskolade) samt arbetet med insamlande av kartor, arealupp- 
gifter m. m. En- ändring härutinnan vore dock att snart förvänta. Önskvärdheten av före 
läsningsverksamhet framhölls även. Slutligen betonades vikten av, att man sökte handla i 
