1060 SKOGSADMINISTRATIONEN. 
bästa samförstand genom att före annonsering om lämnande av anslag och biträde m. m. 
överenskomma om sättet för ansökningarnas inlämnande o. s. v. I övrigt påpekades även 
under diskussionen mera detaljerat nackdelarna med nuvarande förhållanden och föreslogos 
atgärder till dessas avhjälpande. 
Östersund i januari 1917. 
Georg ÅA. Nordfors. 
Lagar, kungl. förordningar och beslut. 
Jakträtten å under skogsstatens förvaltning stående ecklesiastik skog. 
KUNGL. MAJ:T, som låtit sig föredragas den, av apotekaren Wilhelm Wahlquist i 
underdånighet gjorda ansökning att få för viss tid arrendera jakträtten å den till kyrkoherde 
bostället I ”/, mantal krono Åby nr I i Västerhaninge socken hörande skogsmark jämte 
torp, har överlämnat följande kammarkollegii utlåtande Kungl Maj:ts befallningshavande i 
Stockholms län för att tagas under övervägande i sammanhang med frågan om utarrende- 
ring av nämnda boställe. 
»Hos Eders Kungl. Maj:t har apotekaren Wilhelm Wahlquist i Stockholm anhållit att för 
en tid av IO år, räknat från den 14 mars 1916, mot ett årligt arrende av 50 kronor eller 
mot det belopp, som eljest kunde prövas skäligt, få till sig upplåten jakträtten å den till 
kyrkoherdebostället 1 ?/,, mantal Aby n:r I i Västerhaninge socken av Stockholms län hö- 
rande skogsmark med dithörande torp. 
Efter hära erhållen nådig remiss den 15 mars 1915 har kammarkollegium i ärendet 
låtit höra vederbörande församling, boställshavare, kronofogde och kontraktsprost samt in- 
hämtat underdåniga yttranden av domkapitlet i Strängnäs, Eders Kungl. Maj:ts befallnings- 
havande i länet och domänstyrelsen, som meddelat sig med vederbörande skogstjänstemän 
samt sin ombudsman och fiskal, varjämte kammaradvokatfiskalsämbetet till kollegium inkom- 
mit med infordrat tjänstememorial i ärendet. 
Domänstyrelsen har därvid anfört följande. 
Det av sökanden erbjudna jaktarrendet syntes styrelsen skäligt under förutsättning att 
detsamma endast avsåge jakträtten åa småvilt. Styrelsen vitsordade, vad ock framginge av 
det ärendet tillhörande handlingarna, att särskilda eller tydliga bestämmelser saknades an- 
gående genom vilken myndighet jakt- och fiskerätt finge upplåtas på ecklesiastikt lönebo- 
ställes skog efter de nya löneregleringsperiodernas inträde i de särskilda pastoraten. Enär 
sökandens lämplighet som jaktarrendator syntes styrelsen styrkt, ansåge sig styrelsen kunna 
förorda nådigt bifall till ansökningen. Då allmänna bestämmelser i nu ifrågavarande ämne 
syntes önskvärda, hemställde styrelsen slutligen om nådig förklaring, att beträffande eckle- 
siastikt löneboställe, som utarrenderades jämlikt nådiga förordningen den 15 september 1911 
angående utarrendering av prästerskapets löneboställen, Eders Kungl. Maj:ts befallnings- 
havande skulle äga att i samband med träffande av arrendeavtal rörande inägorna, eller ock 
särskilt, utarrendera rätten att jaga eller fiska inom till bostället hörande skogs- och hag- 
mark, dock högst för den tid, arrendeavtalet om inägorna avsäge. 
Advokatfiskalsämbetet har erinrat, att i V I av nådiga förordningen den 15 september 
1911 angående utarrendering av prästerskapets löneboställen stadgats, att dessa boställen 
skulle upplåtas på arrende med undantag av skogs- och hagmarken, vilken jämlikt särskilt 
stadgande skulle stå under skogsstatens omedelbara värd och förvaltning. I $ 2, sista 
stycket, av samma förordning föreskrives därefter vidare: »Rättighet att jaga eller att fiska 
a boställets ägor må, där så finnes lämpligt, vid boställets utarrendering undantagas och åt 
annan än boställets arrendator särskilt upplåtas.» Den i ovan först citerade lagrum om- 
nämnda förvaltning, vilken uppdragits åt skogsstaten gerom nådiga kungörelsen den 9 de- 
cember 1910 angående grunder för ändringar i lagstiftningen om ecklesiastika boställsskogar, 
syntes emellertid endast innefatta en rätt att med ifrågavarande mark vidtaga de förvalt- 
ningsatgärder, som erfordrades för skogens förbättring och ändamålsenliga tillgodogörande. 
[ övriga författningar rörande dispositionen av löneboställena saknades nämligen varje an- 
tydan om vidsträcktare befogenhet. Vad jakträtten beträffade, borde, därest utarrendering 
genom domänstyrelsen varit avsedd, ett uttryckligt stadgande därom hava influtit antingen 
i förut citerade arrendeförordningen eller i nådiga kungörelsen den 8 november 1912 an- 
gående grunderna för tillgodogörande av kronans jakträtt. Då så ej skett, syntes det hava 
varit lagstiftarens mening, att bestämmanderätten över utarrenderingen av jakträtten skulle 
tillkomma Eders Kungl. Maj:ts befallningshavande och domkapitlet gemensamt, varvid det 
