SKOGSADMINISTRATIONEN, 117 
Dalarna beslöt Kungl. Styrelsen, att upplåtande av myr eller bäckslåtter för foders avbär- 
gande, vare sig i samband med upplåtande av odlingslägenheter å kronoparker och över- 
loppsmarker i de sex nordligaste länen jämlikt kungl. kungörelsen den 18 juni 1909 eller 
i övrigt å samma skogar, tillsvidare icke skulle ske på längre tid än högst 5 år; ej heller 
skulle till odling tjänlig mark tillsvidare upplåtas i annan ordning än i enlighet med nyss- 
nämnda kungl kungörelse, 
Förslag till krigstidstillägg åt under K. Domänstyrelsen lydande personal. 
I sitt underdåniga generalförslag för år 1917 den 20 sistlidne november har domänstyrel- 
sen framhållit behovet av dyrtidstillägg åt styrelsens personal och den styrelsen underlydande 
skogsstatspersonalen. För detta har ock undertecknad generaldirektör i skrivelse den 16 
innevarande månad till statsrådet och chefen för jordbruksdepartementet med anbefalld ut- 
redning angående behovet av och beräknad tillgång å”extra skogsstatstjänstemän för instun- 
dande sommar ytterligare angivit skäl. TI skrivelse till domänstyrelsen den 13 innevarande 
månad har emellertid 1902 års löneregleringskommitté begärt utredning angående kostna- 
derna för ett krigstidstillägg år 1917 för nämnda personal efter viss av kommittén förslags- 
vis uppgjord grund. Enligt denna skulle sådant tillägg beredas alla med 10 procent å av- 
löningen av statsmedel, dock att tillägget icke finge i nägot fall överskrida 600 kronor, även- 
som att sådant alls icke finge utgå till befattningshavare med över 9,000 kronors avlöning. 
Därtill skulle de lägst avlönade befattningshavarna erhålla bidrag för oförsörjda barn liksom 
under innevarande år. 
Styrelsen, som saknat anledning att vid avlämnande av den utav kommittén begärda ut- 
redningen giva uttryck åt de bekymmer, den av kommittén sålunda ifrågasatta grund för 
krigstidstilläggens utgående väckt inom styrelsen, har ansett sig böra inför Eders Kungl. 
Maj:t frambära dessa bekymmer, då de förorsakats ej blott av månhet om personalens ut- 
komst utan även och framför allt av nödig omsorg om en god skötsel av den omfattande 
och viktiga affär, styrelsen driver. 
För ett stort affärsdrivande verk, där, såsom fallet är med domänstyrelsen, verket har att 
tävla med enskilda om personal för verkets drift, är det givetvis av största betydelse, att 
löneförmånerna äro så pass tilltagna, att det blir möjligt för verket att erhålla duglig per- 
sonal och att kunna behålla denna. Eljest äventyras driften och kan då ej ett tillfredsstäl- 
lande resultat ernås. Såsom domänstyrelsen vid skilda tillfällen haft anledning framhålla, 
måste skogsstaten enligt styrelsens mening anses svagare avlönad än motsvarande personal 
i de andra affärsdrivande verken, en mening, för vilken ock de skogssakkunniges för södra 
Sverige betänkande ger stöd. Då nu alla levnadsomkostnader stigit med 30—50 procent 
och i vissa fall långt däröver, måste ett dyrtidstillägg av endast 10 procent anses allt för 
knappt, och måste detta enligt styrelsens mening, på grund av vad styrelsen nu anfört, anses 
alldeles särskilt gälla domänförvaltningens personal. Enligt förut åberopade utredning till 
statsrådet och chefen för jordbruksdepartementet råder stor brist på tjänstemän i skogsstaten 
och likaså är det ytterst svårt att skaffa lämplig personal till styrelsen. Under senaste tid 
ha ock allt flera av personalen lämnat statstjänsten för att i stället ägna sig åt enskild 
tjänst, och fara föreligger, att detta förhållande kommer att framdeles ännu mera göra sig 
gällande. Givetvis skulle ett större dyrtidstillägg med den förhoppning om en skälig regle- 
ring av löneförhållandena för personalen hos verket, som en sådan skulle ingiva, i sin mån 
bidraga till ändrade förhållanden. Det är visserligen sant, att lönerna till personalen vid ett 
statens affärsdrivande verk icke behöva sättas lika med vad de enskilda betala till sin per- 
sonal. Fördelarna i statens tjänst gent emot den enskildes äro nämligen stora, och staten 
kan därför konkurrera med den enskilda om personal utan att betala lika stora löner. Men 
skillnaden får dock icke överstiga en viss gräns, vilken kan anses ligga, där de fördelar, sta- 
tens tjänst lämnar, jämnt uppväga denna skillnad. Då denna blir större eller avsevärt större 
än sagda fördelar, måste inträffa — särskilt såsom nu ifråga om domänförvaltningen vid 
brist å utbildad personal — att personalbristen blir större, än den eljest skulle ha varit, och 
att svårigheten att få behålla kvalificerade personer i personalen blir allt större, vilket för ett affärs, 
drivande verk av de dimensioner som domänförvaltningen ingalunda är minst bekymmersamt. 
På grund av vad domänstyrelsen sålunda tillåtit sig att anföra, vågar styrelsen i under: 
dånighet framhålla, att det ifrågasatta krigstidstillägget enligt styrelsens mening icke bör 
understiga följande procentsatser, därvid styrelsen utgått från, att styrelsens förslag i dess 
underdåniga statsförslag den 30 september ävensom generalförslag den 20 november inne- 
varande år om dagarvoden ävensom förändrad reseersättning till skogsstatens personal kom- 
mer att bifallas, 
