OM EFTERGRONING HOS TALLFRÖ. 1413 
Historiken över de föreliggande spörsmålens tidigare behandling i 
äldre svenskspråkig skogslitteratur kan affärdas mycket kort; de tyckas 
där överhuvudtaget knappast alls ha blivit dryftade. Skulle det nord- 
svenska tallfröet verkligen till den omfattning och så pass ofta, som 
skogsförsöksanstaltens såddförsök tyckas giva vid handen, »ligga över» 
en eller flera vegetationsperioder i skogsmarken, innan groningen är 
fullt avslutad, är det onekligen i viss mån förvånande, att alls intet 
härom finnes antytt i de grundliga arbeten över den nordiska tallen, 
som föreligga, t. ex. i A. G. BLoMQVISTS »Finlands trädslag i forstligt 
hänseende beskrivna. I Tallen.> Finska forstfören. meddelanden Bd 
3, Hälsingfors 1881 eller i TH. ÖRTENBLADS »Om den högnordiska 
tallen», Bihang till Kungl. svenska Vet.-Akademiens handlingar, Bd 13, 
Avd. III N:o 11. Stockholm 1888. Att inga som helst iakttagelser i 
denna riktning då ännu blivit gjorda beträffande det högnordiska tall- 
fröet, visar så gott som något, hur sparsamma de dittillsvarande kultu- 
rerna med dylikt frö i själva verket varit. 
En kort diskussion över ämnet: »Kan frö av tall, gran och lärkträd 
ligga ett år i jorden och sedan gro och uppkomma som plantor?» före- 
kom däremot vid ett årsmöte med Västra Sveriges skogsmannaförbund 
i Uddevalla den 26 juli 1896, varöver protokoll återfinnes i tidskriften 
Skogvaktaren för samma år, sid. 221. Trenne talare: kronojägare O.J. 
LINDBERG, grosshandlare J. E. PALMÉR samt jägmästare H. D. BRUEHN, 
anförde skäl, som bragt dem till den uppfattningen, att den framställda 
frågan borde besvaras jakande. PALMÉR meddelade såsom bevis för 
eftermognad, att samma fröparti, som vid en analys visat 60 procents 
grobarhet, vid en andra analys en månad senare visat 80 procent; BRUHN 
hade efter en sådd på sandjord i Halland funnit det uppkomna plant- 
beståndets ålder växla mellan 1—4 år. 
Det är emellertid först i A. MAASS' uppsats » Frömängden vid rutsådd 
av tall- och granfrö». Meddel. från Statens Skogsförsöksanstalt, Häft. 
4, 1907, som spörsmålet om tallfröets eftergroning kan sägas ha blivit 
omnämnt på grundval av verkliga försök, om också här mera i förbigå- 
ende och på sidan om de övriga rönen. Man återfinner MAASS' diskus- 
sion över detta ämne å sid. 8 (73)— 10 (75) i hans nämnda uppsats. Han an- 
såg de gjorda observationerna bevisa, att en del av det på våren ut- 
sådda tallfröet övervintrat, innan det grott. I tabell 6 av hans uppsats 
angives t. o. m., hur stor procent av plantbeståndet som på hösten året efter 
sådden utgjordes av dylika sengrodda plantor, dels i medeltal för fröet 
från var och en av de 5 undersökta tallprovenienserna, dels i medeltal 
för vart och ett av de 6 besådda försöksfälten. Den eftergroningsprocent, 
vartill MAASS kommit, är ej hög; för tallfrö från Ångermanland anger han 
