152 EDVARD WIBECK. 
A avdelningarna III och IV användes tallfrö från södra Dalarne, vil- 
ket frö var insamlat vintern 1911 och vid analys våren 1913 gav följande 
resultat: 
OLOUAA MON 1 dyvsre stressas ker Ane 83 PM, 
hårda FI Seden INDAN örten cke men Aer RNA 21», 
döda > SNR SE REA TAP SAR Nr AVES CR Ra 15 ». 
Avdelning V, slutligen, besåddes med samma slags frö som avd. III 
och IV. Till våren 1914 hade detta frö emellertid hunnit att något 
förändras, så att groningsbilden nu blev följande: 
(23 TOG (0 [2 DR 8 oro RER ANSE EA SOTD sor ör ke HOLE 
hårda DE RER are tree Rs SSR Bs a ARS NNE ot », 
döda TN SENATENS MER ST TAKEN rg, ER 24 
Försöksyta n:r 216. 
3elägenhet: Oxböle kronopark, Bispgårdens skolrevir, Jämtland. 
Markbetäckning och markbeskaffenhet: Hygge i blandskog av tall och 
gran med marktäcke av mest väggmossa, som efterhand torkat och efterträtts 
av bärris och gräs. Sten- och blockrik grusmorän. Humuslagret 4—7 
cm. tjockt. Läget friskt. 
Även denna försöksyta besås med 20 frön pr såddruta. Å avdel- 
ningarna I och II har använts tallfrö från Bispgårdens revir, vilket frö 
klängts år 1911. Vid undersökning våren 1912 erhölls följande resultat: 
(23 (610 LG få [NGN 000 VÄNNER ror ARNE Sä SR KARA ar RAA 86 MP, 
hårda oe RA sf a stf vessfarsta RR a or SONESSON 2103, 
döda SNES RER TREA AE VARAR IS TSE SANN 2000: 
Samma frö användes på avdelningarna III och IV, men visade våren 
1913 följande groningsbild: 
(0910 (6 100 AOI0 sossar sr sOSSBORES KEANE ANAR TUTR/OS 
hårda RS SN RR VET ESR Sr RER Ur 3 
döda FETA sole esk en Fe AS RASAR 20 3. 
Även avdelning V besåddes med frö ur samma parti, vilket våren 
1914 1 groningsapparaten gav följande resultat: 
SKO AL URLÖM TES oboe snok bon sanden sheer SSuYOG 
hårda RR TER RARE: Seg SEN EE BAS Re DG 
döda CD be STR NSERENES SPSS KI re AG De 
1 Se anmärkningen å sid, 145. 
> En jämförelse mellan groningsresultaten 1912, 1913 och 1914 visar, att antalet levande 
frön år 1913 i verkligheten måste ha varit något högre, än man funnit. Jämför härmed an- 
märkningen å sid. 145. 
