158 EDVARD WIBECK. 
det 1i:sta årets eftergroning i stort sett vida lägre hos sydsvenskt än hos 
nordsvenskt frö. Denna omisskänneliga lagbundenhet, anser jag, inom pa- 
rantes sagt, vara ett bevis för, att självsådd, felräkning av plantor m. fl. 
störande inflytelser ej varit av den betydenhet, att försöksresultaten för 
den skull mist:hela sitt värde i o. f. denna undersökning. 
Som jämförelsevärden på den totala eftergroningens storlek ha ut- 
räknats, hur stor procent de funna eftergrodda plantorna utgöra av samt- 
liga uppkomna. En efter samma principer som tabell 4 gjord samman- 
ställning häröver återgives i tabell 5. Såtillvida peka dessa siffror i 
samma riktning som de förut demonstrerade, att också dessa visa, att 
det nordsvenska tallfröet har större eftergroning än det sydsvenska. Den 
lagbundenhet, varmed eftergroningens storlek växer med fallande års- 
medeltemperatur å fröets insamlingsort, framträder nästan ännu mera slå- 
ende här. Vi se emellertid av dessa tal, att också tallfrö af sydsvensk 
proveniens kan ha en avsevärd eftergroningsprocent, ehuru denna maskeras 
av ett förhållandevis ännu betydligare avdöende av plantor. 
Avdöendet av plantor torde nog även det i viss mån påverkas av 
inneboende egenskaper hos fröet, knutna vid de olika provenienserna och 
alltså karaktäriserande desamma liksom förmågan av eftergroning. Plant- 
dödligheten blir emellertid givetvis i ännu högre grad än eftergroningen 
utsatt för påverkan och störningar av yttre faktorer. Det är i själva 
verket lätt att ur det föreliggande undersökningsmaterialet göra en alldeles 
motsvarande sammanställning av minimivärden på plantdödligheten 
som på eftergroningen. Så har skett, och procenten gäller de t. o. m. 
3:dje vegetationsperioden utgångna plantorna. Även dessa tal ha införts 
i tabell 5, nederst i varje tabellfack.' 
Vi se härav, att plantdödlighet och eftergroning visserligen ej stå i 
nödvändigt motsatsförhållande till varandra, men att de nordsvenska 
tallsåddernas egendomliga särställning i förhållande till de 
sydsvenska dock till en del är att tillskriva de förrfas Stort 
sett ringare plantdödlighet under saddens tidigaste år. 
På grund av de brister, som i föreliggande fall vidlåda bestämningen 
av eftergroningens storlek, är, rent teoretiskt sett, den invändningen möj- 
lig, att vad som här uppfattats som eftergroning blott och bart kan vara 
en skenföreteelse, i det att de relaterade förändringarna i plantbeståndet 
lika väl kunnat orsakas av en över samtliga parceller inträffad riklig 
självsådd i förening med en starkare avgång av plantor av sydlig än av 
nordlig proveniens. Jag vill därför närmare utveckla de skäl, på grund 
! För avd. II—IV av yta n:r 215 samt avd. IV—V av ytorna n:r 216 och 233 har 
dödlighetsprocenten blott kunnat beräknas t. o. m, 2:dra vegetationsperioden. 
