OM EFTERGRONING HOS TALLFRÖ. 161 
6:a—c, varest de nytillkomna plantornas procentuella fördelning under 
olika år åskådliggöres. Frånsett ytorna n:r 215, 216 och 233, där egen- 
domligt nog just de höstsådda avdelningarna ännu under 3:dje vegeta- 
tionsperioden efter sådden visat en eftergroningsprocent, som visserligen 
ej når, men dock närmar sig den 2:dra vegetationsperiodens, ha i regel 
de nytillkomna plantorna uppträtt 4—6 gånger rikligare under 2:dra året 
än under det 3:dje och under detta senare återigen förhållandevis lika 
mycket talrikare än under det 4:de — av de fall nämligen att döma, 
då observationerna sträckt sig så långt. I motsats till denna betydliga 
skillnad i antalet nytillkomna plantor på samma yta under de olika 
vegetationsperioderna, är den bild, som de olika försöksfälten ge av efter- 
groningens fördelning under olika år i stort sett mycket likartad. 
Se vi nu på tillgången av 2-årig tallkott hösten 1905 och 1906, så 
visar det sig, att den t. ex. i trakten av Vindeln, Frösön och Ramsjö 
båda de nämnda åren varit lika obetydlig (beteckningsgraden »ringa>) 
ehuru antalet nytillkomna plantor åren 1906 och 1907 förhåller sig som 
respektive 76:24, 92:8 och 9g1:9! Även förekomsten av tallfrö vid 
Hässleby har under båda de kritiska åren varit ungefär den samma 
(>mindre god»), ehuru det nya plantuppslaget sedermera gestaltat sig 
som 74 : 26. 
Beträffande - försöksfälten å Kuortesrova och Kavaheden, så var till- 
gången på tallfrö hösten 1912 blott svag, under det att den var medel- 
måttig—riklig såväl hösten 1913 som 1914. Plantuppslagets procentuella 
fördelning åren 1913—19135 förhöll sig däremot i medeltal som 79 : 17 :4. 
Kring de samtidigt anlagda försöksytorna vid Dalkarlsmon och Oxböle 
var frötillgången tämligen god både hösten 1912 och 1913, då däremot 
det plantuppslag, som eventuellt skulle uppkommit härav, gestaltade sig 
BOM. 87 : 13. 
Vill man slutligen närmare studera, hur plantavgången gestaltat sig 
under de olika åren närmast efter sådden, något som är lätt att göra med 
ledning av de i tabellerna 1—3 meddelade siffrorna, så skall man finna, 
att också den i själva verket i regel varit större mellan 1:sta och 2:dra 
än mellan 2:dra och 3:dje vegetationsperioden. Detta visar, att det ej 
varit en stegrad plantdödlighet, som neutraliserat ett efterföljande års 
självsådd gent emot ett föregåendes. 
På grund av vad i det föregående anförts, anser jag mig berättigad 
att antaga, att någon grundväsentlig, av tillkommen självsådd härflytande 
misstolkning i försöksresultaten ej föreligger, utan att den eftergronings- 
process, som jag trott mig konstatera, verkligen försiggått i den unge- 
färliga omfattning, som här blivit antytt. 
11. Skogsvårdsföreningens Tidskrift 1917. 
