162 EDVARD WIBECK, 
Det har förut blivit nämnt, att eftergroningen — och vi kunna 
också tillägga plantdödligheten — givetvis även påverkas av andra fak- 
torer än fröproveniensen, och att det föreliggande undersökningsmaterialet 
i någon mån tillåter slutsatser häröver. Det är å ena sidan vid de strängt 
jämförliga ytorna n:r 217—220 och åa andra sidan vid vissa avdelningar 
av yta nir 233, som jag 1 detta syfte skall dröja något litet. 
Orsaken, varför tvä ytor (n:r 217 och 218) anlades bredvid varandra vid 
Bispgården och två (n:r 219 och 220) vid Gällivare, var den, att man ön- 
skade iakttaga, om, under i övrigt lika förhållanden, markgroningspro- 
centen påverkades av jordmånen. Såsom redan framgått av beskriv- 
ningarna å ytorna ifråga, anlades därför ytorna nir 217 och 220 på mark, 
som efter respektive orters förhållanden kunde betecknas såsom god, un- 
der det att n:r 218 och 219 lades på sämre, rent hedartade platser. 
Det visar sig nu, att eftergroningen varit avsevärt större på de hed- 
artade ytorna än på de andra. Om den genomsnittliga eftergronings- 
procenten. pa yta n:r 217 betecknas med 13,3; blir den på yta nt 213 
21,7, och på ytorna 220 och 219 ställa sig motsvarande tal som 15,2 
och 24,7. De hedartade ytorna visa emellertid efter en kort kulmination 
av plantbeståndet också en starkare plantdöd'ighet än de mera humusrika, 
varigenom slutresultatet redan efter några år ställer sig sämre på de förra 
än pa de senare. 
Av synnerligt intresse äro på försöksyta n:r 233 avdelningarna III—V, 
vilka blivit besådda med frö av samma slag från Bodens revir respek- 
tive våren 1913, hösten 1913 och våren 1914. Om den märkliga gro- 
ningsbild, som detta frö gav vid fullt jämförliga undersökningar våren 
1913 och 1914, är förut nämnt å sid. 153. Nu visar det sig, att efter 
första sådden gav detta frö, likasom i allmänhet fallet varit med Norr- 
och Västerbottensfröet, ett plantuppslag, som till nästa år visade ytter- 
ligare stegring. Eftergroningsprocenten på avd. III blev 24,:. Samma 
ars höstsädd gav upphov till ett plantbestånd, som icke längre visar nå- 
gon ökning, men också blott en obetydlig minskning mellan 1:sta och 
2:dra revisionerna. Eftergroningsprocenten hade nu sjunkit till 14,:. Efter 
sådden på våren 1914, då fröet vid försök i groningsapparaten visat 
77 Zz grodda frön mot 51 2, året förut, meni stället blott 2,5 2 hårda frön 
mot 209» hårda år 1913, erhölls ett plantbestånd, som sedan visade 
blott 3,, procents eftergroningsförmåga och en ej obetydligt ökad plant- 
dödlighet. Huruvida detta, både genom groningsapparatens och såddens 
på marken utslag bestyrkta fall av »eftermognad» representerar ett ofta 
aterkommande eller möjligen rent av typiskt förhållande hos det högnordiska 
! För avd. II—IV av yta och n:r 215 samt avd. IV—V av ytorna n:r 216 och 233 har 
dödlighetsprocenten blott kunnat beräknas t. o. m. 2:dra vegetationsperioden. 
