OM SKOGSJORDSANALYSER. I 9I 
3. Beskrivning av några vid Statens Skogsförsöksanstalt 
använda analysmetoder. 
1. Den fullständiga jordanalysen. Denna utföres bäst i enlighet 
med föreskrifterna för vanlig mineralanalys' med utgångspunkt från ett 
par gram lufttorkat prov. Vid närvaro av humus kan man ej exakt 
bestämma halten av ferrojärn. På mineraliskt fattiga marker torde det 
vara lämpligt att använda fluorvätemetoden med utgångspunkt från större 
substansmängder. 
2. Bestämning av kvävet i dess olika former. Totala kväve- 
halten i marken bestämmes bäst med KJELDAHLS metod. Angående så 
väl denna som andra å Försöksanstalten använda metoder att bestämma 
kväve, må hänvisas till annan publikation, som i detta ämne är under 
utgivning av prof. H. HESSELMAN. 
3. Bestämning av kalk (CaCO,). Då kalciumkarbonatet förekommer 
i betydande mängd, bestämmes det bäst med hjälp av VESTERBERGS me- 
tod (32, 34), genom destillation av jordprovet med saltsyra i vacuum och 
absorberande av de bildade ångorna i ett förlag med barytvatten. Denna 
analysmetod medgiver ett stort antal bestämningars utförande på kort 
tid. Små mängder kalciumkarbonat bestämmas lättast genom extraktion 
med ättiksyra, också i enlighet med en av VESTERBERG angiven metod. 
(31, sid. 124, 24, sid. 223). I extraktet bestämmes kalcium genom fällning 
med ammoniumoxalat, helst sedan kiselsyra och trevärdiga metaller 
bortskaffats. För att bestämma silikatbunden, relativt lättlöslig kalk 
(t. ex. i hyperitmarker) saknas tillfredsställande metod, enär den van- 
ligen använda saltsyreextraktionsmetoden, på grund av vad som förut 
framhållits, ger ett missvisande resultat. Man använder sig i dylika fall 
lämpligen av mineralogiska undersökningar. 
4. Bestämning av fosforsyrehalten. I motsats mot förhållandena i 
åkerjorden torde det i fråga om skogsmarken vara av större intresse att 
känna den totala fosforsyrehalten än den lättlösliga. Fosforsyran finnes 
i marken mest i form av apatit, som i de övre skikten genom vittring 
ofta är nästan fullständigt försvunnen. Som medel för upplösning av 
apatit är stark salpetersyra bäst, och man bestämmer därför fosforsyran 
genom extraktion av ett jordprov med denna syra. Sedan humus och 
kiselsyra fullständigt bortskaffats ur extraktet, bestämmes fosforsyran på 
vanligt sätt med molybdat- och magnesiummetoden. 
Genom en dylik fosforsyrebestämning får man en föreställning om 
jordens verkliga förråd av fosforsyra; då apatiten är ett i skogsmarken 
ganska lätt upplösbart mineral kan man nog i likhet med SCHÖUTZE (19) 
ACT. ex. HILLEBRAND (3). 
