192 OLOF TAMM. 
också räkna med, att denna kvantitet verkligen har betydelse för skogen. 
Av geologiska skäl är apatithalten i våra skogsjordarter nog ganska 
konstant, varför särskilda fosforsyrebestämningar rätt sällan behöva 
ifrågakomma. I rostjordsskikt och ortsten finnes ofta utfälld fosforsyra, 
som också kan bestämmas enligt det beskrivna förfaringssättet. 
5. Bestämning av humushalten. I sandiga prov kan humushalten 
utrönas genom glödförlustbestämning. Man bör alltid med en pincett först 
ur provet bortplocka synliga fragment av kvistar, barr o. d. Man får emel- 
lertid i bestämningen egentligen ej humushalten utan halten av organisk 
substans samt vattenhalten, varav den hygroskopiska bestämmes i sär- 
skilt prov genom upphettning, vid humusrika prov endast till 80—990 
grader, och fråndrages. Vid högre temperatur börja humusämnena öka 
i vikt, troligen genom absorption av luftens syre. — För våra skogs- 
jordarter torde det vara mest praktiskt att sätta likhetstecken mellan 
humushalten och halten organiska beståndsdelar, enär humusen meren- 
dels plägar innehålla så svagt multnade beståndsdelar, att den ej skulle 
låta bestämma sig fullständigt annat än genom förbränning vid hög tem- 
peratur. 
Låga humushalter bestämmas säkrast genom provets förbränning 
och den bildade kolsyrans uppsamling. Genom multiplikation med fak- 
torn O,,7:r antager man då, att man får den rätta humushalten eller åt- 
minstone ett säkert, relativt mått för densamma. — Å Statens Skogs- 
försöksanstalt har av förf. med framgång använts följande snabbmetod:!? 
En avvägd kvantitet av analysprovet, "/,—2 grams vikt beroende på 
humushalten, blandas intimt med 4 ggr sin egen volym väl utglödgat, 
pulvriserat blykromat, uppblandat med 10 viktsprocent kaliumbikromat. 
Provet, med kromat, införes i ett utglödgat koppar- eller nickelskepp. 
Ett vanligt förbränningsrör, helst ej över 70 cm långt, har beskickats 
med 20—23 cm kopparoxid, kornig, helst s. k. trådformig, i vardera 
änden begränsad med korta oxiderade kopparspiraler. Förbrännings- 
rörets ena ände står i förbindelse med en gasometer, från vilken kol- 
syrebefriad luft kan insläppas. I denna ände befinner sig en 10 cm 
lång, väl oxiderad kopparspiral. Sedan förbränningsröret med koppar- 
oxiden väl utglödgats i en långsam ström av kolsyrefri luft och kallnat, 
införes substansen på brukligt sätt mellan den långa oxiderade spiralen 
och kopparoxiden. Mellan kopparoxiden och rörets från gasometern 
vända mynning införes en 3 cm lång, väl reducerad kopparspiral (se 
fig. 1), varefter röret hastigt evakueras med en god vattenluftpump. 
Under fortsatt evakuering uppvärmes först den reducerade spiralen och 
t! Det följande förfaringssättet är en modifikation av en förbränningsmetod, angiven av 
VESTERBERG (34, sid. 132). 
