OM SKOGSJORDSANALYSER. 195 
varje prov avvägdes 2 portioner om ett par gram, till vilka i flaskor 
med väl inslipade proppar sattes 150 kbem mättad lösning av surt kali- 
umoxalat (KHC,O ); såsom syra betraktad, var lösningen ungefär 1/.- 
normal. I flaskorna inlades även något fast salt, så att koncentrationen 
av oxalatet borde hålla sig konstant. Det hela skakades därefter i skak- 
maskin på så sätt, att 6 flaskor skakades dubbelt så länge som de 6 andra. 
Sedan filtrerades de bildade extrakten, och återstoderna uttvättades noga 
med kallt vatten. Extrakten voro till färgen gula eller bruna av järn och 
humusämnen. 
Extrakten försattes med 10 kbem konc. svavelsyra, indunstades i Kjel- 
dahlskolvar om 300 kbem rymd, samt förbrändes i dessa på samma sätt 
som vid kvävebestämning enligt KJELDAHL men utan tillsats av något 
nytt reagens. Efter slutad förbränning utspäddes de med vatten, koka- 
des, reducerades med svavelväte enligt känd metod, samt titrerades på 
vanligt sätt med kaliumpermanganat på järn. Den erhållna järnhalten 
bör då motsvara provets limonithalt jämte eventuellt befintliga, lättlös- 
liga järnföreningar. 
Återstoderna efter extraktens filtrering bestodo dels av askvitt mineral- 
pulver, dels av mörkbrun, fullständigt strukturlös humus. De digerera- 
des med utspädd ammoniak, för att bortskaffa löslig humus och filtrera- 
des. För att konstatera, att i filtraten ej fanns någon järnförening, sam- 
manslogos dessa två och två, så att ett erhölls för varje prov, indunsta- 
des därefter tills ammoniaklukten försvann samt försattes i Kjeldahls- 
kolvar med 5 kbem svavelsyra, indunstades, förbrändes, reducerades samt 
titrerades på järn, såsom förut beskrivits. 
Återstoden efter ammoniakdigereringen utgjordes av humusfritt askvitt 
mineralpulver, som sålunda föreföll fritt från limonitiskt järn. För att 
säkert utröna detta sammanslogos återstoderna två och två, på samma 
sätt som förut ammoniakfiltraten, samt skakades två timmar med mättad 
lösning av surt kaliumoxalat som de ursprungliga proven. De nu erhållna 
extrakten behandlades, som ovan är beskrivet om de första extrakten. 
Resultatet av ovan beskrivna undersökning framgår av tabell 5; järnet 
är städse beräknat som ferrihydroxid, Fe(OH);. Det hygroskopiska 
vattnet bestämdes även i alla proven genom upphettning till 80—90 
grader C. 
Av tabellen framgår, att de kvantiteter ferrihydroxid, som finnas i 
ammoniakfiltraten, resp. återstoden från dessa, i allmänhet högst äro lika 
med o,r 2. Då givetvis de ej limonitiska järnmineralen (hornblende, 
biotit, magnetit o. s. v.) måste visa någon löslighet såväl i surt kalium- 
oxalatlösning som i ammoniak, samt metoden måste vara behäftad med 
vissa försöksfel, vilka nog röra sig om cirka 0,o5 22, så måste resultatet 
