196 OLOF TAMM. 
7abell 5. Prövning av-metod för bestämning av markens limonithalt. 
Präfung der Methode fir Bestimmung des Limonitgehalts des Bodens. 
Te rs | Fe(OH : 
ls | RS | Fe(OH); Fe(OH), [Ngan ) Hygroskopiskt 
| Provets] Skaktid I huvud- | I ammoniat | det andra a vatten 
5 25 å CS US 
SE SE I GER extraktet filtratet extraktet Hygroskopisches 
(Probe Schiättelzeit = Im Hauptextrakt | Im NH3z-Filtrat | Im zweiten Wasser 
Nr) Stunden Extrakt | 
| 2 2 / Zool &« 
| | 
2 JG O,of€ (0) I 
060 00 I .7C 
| 8 4 I 3:20 3014 hd 
I | 
I | I I 
| | 
| IO | 3 I 0,34 | 
| | 2 I 2 | 0,0 0,04 22,86 6.91 
| IO S 6.57 | EL 9 | 
I | 
| 2 2,8 | | 
| 3 | t O,10 | 0,08 I 6,40 3,43 | 
AT 4 2540 | | 7 | 
| | 
| 2 1.28 | | 
äl O,10 | 0,06 | 9,69 | 3,20 
| TATT 4 20 | 
| 26 2 OA | 
| | O;12 OO I SL IAI 
| 26 I 4 0,38 107 3537 | 14 
I I I 
| | 
| | | 
Å ,02 I 
ES 410 0,05 | 0,07 12.72 | 3,35 
40 4 4,06 
av metodens prövning anses ha utfallit mycket tillfredsställande, och 
man torde ha rätt att anse, att det i de första extrakten be- 
stämda järnet motsvarar limonithalten i provet. Då alltid 
tid samma limonithalt i de första extrakten erhållits i dubbelbestäm- 
ningarna trots den olika skaktiden, kan man också vara säker på, att 
genom två timmars skakning med mättad lösning av surt kaliumoxalat 
all limonit går i lösning. Humushalten tyckes ej alls ba inverkat på 
bestämningarnas resultat. Ej heller förefaller det, som om de silikatiska 
järnmineralen eller magnetit i någon för metodens användning ödesdiger 
omfattning gå i lösning. Dessa mineral finnas såväl i vittrade som i 
ovittrade prov i avsevärd mängd, även om limonithalten är minimal. 
Tabell 6 innehåller några limonitbestämningar dels å vittrade prov, dels 
åa ovittrade; även den totala järnhalten är bestämd. 
Av tabellen framgår, att i starkt vittrade blekjordar (n:r 42 och 350), 
där ju den synliga järnhalten, vilken är densamma som limonithalten, 
saknas, ger analysen blott ett obetydligt värde för limonithalten, trots 
att det analyserade provet visst ej är järnfritt. Den ringa limonitmängd, 
som erhålles i dessa prov är förmodligen att anse som metodens fel; 
en felkälla på ett par tiondels procent inverka dock blott föga på me- 
todens användbarhet. Av ovittrade prov har utvalts två, n:r 64 och 
65, vilka föreföllo rätt limonitfattiga, samtidigt med att kornstorleken 
