204 L. MATTSSON. 
(11) framförda teorien om stammen såsom jämnstark bjälke. Han på- 
visar, att de av honom framdeducerade avsmalningsserierna mycket 
nära ansluta sig till den kubiska paraboloiden (jämnstarka bjälken) och 
detta på desto större del av stammen, ju högre dess formklass är. Inom 
kronan upphör naturligtvis överensstämmelsen helt. Han beräknar där- 
efter längden på den jämnstarka bjälke, som i sina nedre delar sam- 
manfaller med stamkurvans olika formklasser. I dess topp-punkt skall 
då, om stammen i huvudsak är byggd på principen för jämn styrka, 
de krafter, mot vilkas påverkan stammen söker skydda sig, kunna tänkas 
koncentrerade. Men dessa påverkningar kunna knappast vara andra 
än vindens strävan att bryta stammen. Dess verkande kraft kan tänkas 
koncentrerad till tyngdpunkten av kronan, i vilken punkt den jämn- 
starka bjälkens topp således bör vara att söka. Denna punkt benämnes 
av JONSON trädets »formpunkt.» 
Efter ovanstående principer söker han således bestämma formklassen 
och anser det ej orimligt att hoppas på en begränsning av kubikmasse- 
felet på en stam till fem procent, vilket motsvarar ett formklassfel av 
ungefär 3 procent. 
Metoden har helt naturligt på manga håll mottagits med ganska 
stark misstro, särskilt emedan den ansetts alltför subjektiv, man har 
ansett själva formpunktsbestämningen vara alltför tvivelaktig. Några 
exakta felsiffror ha heller aldrig framlagts vare sig över de vid form- 
punktsbestämningen sannolika felmöjligheterna eller över sambandet 
mellan observerad formpunkt och uppmätt formklass. 
Av dessa skäl torde följande sammanställningar kunna erbjuda ett visst 
intresse. Märkas bör emellertid, att de erhållna resultaten ej kunna anses 
fullt allmängiltiga. De belysa nämligen förhållandena endast inom en 
begränsad serie, nämligen de fullt slutna, »normala», bestånden. 
Materialet. 
De 1 det följande bearbetade siffrorna härstamma från en del ytor å 
Voxna bruks skogar i Hälsingland. Ytorna äro utlagda i rena tallbestånd 
av nordsvensk tall. Huvudsakligen är det försöksanstaltens yta n:r 58 av- 
delning I samt i någon mån avdelning II, som lämnat materialet. En 
del barksiffror äro hämtade ur försöksytorna 57 och 39. Dessutom ha 
provytorna 10, 22, 119, 120, 122, 123 och 128 använts för att stödja 
resultatet från undersökningen rörande formpunktens samband med form- 
klassen. Närmare redogörelse för dessa senare ytor återfinnes längre fram. 
Försöksytan 58 utlades år 1906 i ett då c:a 79-årigt bestånd. Inom 
avdelning I företogs en ljushuggning, medan avdelning II starkt låg- 
