208 L. MATTSSON. 
vara fallet, bör man redan med några få mätningar kunna erhålla an- 
vändbara resultat. Största svårigheterna möta nog på helt annat håll, 
nämligen i variationerna hos stammarna i fråga om bark, rotansvällning 
och form inom formklassen, d. v. s. själva stamkurvans förlopp, allt- 
sammans stamkaraktärer, som än så länge ej kunna anses nöjaktigt utredda. 
Formklassbestämning genom mätning vid 6 m. 
Vi övergå emellertid till behandlingen av vårt material och koncen- 
trera oss då till en början på barken. Den mest rationella metoden 
vore naturligtvis att underkasta barken en grundlig avsmalningsunder- 
sökning. För vårt speciella ändamål skulle det emellertid vara onödigt 
mycket arbete. Vi försöka därför endast att erhålla en barkserie för 
brösthöjd och en för 6 meters höjd. Visserligen finnas redan en del 
barksiffror offentliggjorda, men barken växlar så betydligt, att de ej äga 
någon allmän giltighet. Hur stor växlingen i barktjocklek kan vara, 
framgår rätt så tydligt av WRETLINDS (14) undersökningar från Upp- 
land. Troligt är emellertid, att även i barkförhållandena någon lagbun- 
denhet skall kunna spåras. 
Vår första åtgärd blir således att förskaffa oss en möjligast säker bark- 
serie för beståndet. För erhållandet av densamma vända vi oss till 
provstammarna. Såsom den förut utförda sammanställningen visade, mot- 
svarade dessa i alla uppmätta karaktärer fullt ut beståndet i dess helhet. 
Man bör således äga rätt antaga även barken såsom representativ för 
beståndet. Att så verkligen är förhållandet synes även framgå av de 
barkmätningar, som verkställts å stående stammar (tab. 1). Variatio- 
nerna äro visserligen betydliga, men någon tvekan om, att de två mät- 
ningarna tillhöra samma barkserie, kan knappast hysas. Detsamma gäller 
även om siffrorna från försöksytan 58 II. Denna är, som förut nämnts, 
utlagd i samma bestånd som avdelning I, och liksom denna har den 
gallrats tämligen hårt. Man har således all anledning antaga samma 
barkserie inom båda ytorna. Som framgår av tabell 2 är även överens- 
stämmelsen god. Åtminstone saknas någon utpräglad tendens hos 
siffrorna att falla högre eller lägre. Sammanslås därför dessa tre.grupper, 
erhållas en medelbarkserie för de 89-åriga försöksytorna 358:1I oo. II (tab. 2 
och fig. 1). För att erhålla något lätthanterligare siffror är här barken 
uttryckt i procent av brösthöjdsdiameter med bark. För att visa varia- 
tionerna äro samtliga originalsiffror medtagna, Diameterklasserna äro 
sammanslagna två och två på det sätt, att jämnt och närmast lägre udda 
centimetertal bilda en grupp. 
