FORMKLASSTUDIER I FULLSLUTNA TALLBESTÅND. 2109 
Diameterkvoten har erhållits genom jämförelse med en brösthöjdsdia- 
meter, som tack vare rotansvällning är 1,9 procent för stor. Den bör följakt- 
ligen för att erhålla sitt mot formklasserna svarande riktiga värde multi- 
pliceras med motsvarande belopp. Som emellertid diameterkvoten håller 
sig kring 0,8 och 0,9, blir det detsamma som att direkt öka denna med 
1,6. För en stam om 21 m:s längd ligger 6 metersmåttet å 24 94 ; skill- 
naden mellan diameterkvoterna för formklass 0,700 och 90,7350 är vid denna 
höjd 2,3 20; en ökning av 1,6 9o betyder således en höjning av formklassen 
med 0,o35 eller 3,5 E. Vi skulle således vara berättigade att höja vår 
kurva över beståndets formklasser med motsvarande belopp. På så vis 
erhålles den streckade kurvan å fig 4. Därmed har skillnaden mellan 
provstammarnas grafiskt bestämda och beståndets 6-metersbestämda form- 
klasskurva nedbringats till en och en halv procent. Praktiskt taget ha 
de två bestämningsmetoderna således gett samma resultat. 
Nu kan emellertid ej nekas, att detta resultat ej säger så mycket. Det 
är nämligen slutresultat av ej mindre än 230 mätningar. Av rätt stort in- 
tresse vore naturligtvis att känna felmöjligheterna vid mätning å en enda stam. 
Det blir åtskilliga möjligheter till felbedömning, som därvid kunna bidraga 
till att mer eller mindre förvanska resultatet. Så spelar t. ex. barkens 
variationer och noggrannheten av vår kännedom därom en rätt stor roll. 
Detsamma gäller för rotansvällningens variationer. Av största, för att 
ej säga grundläggande betydelse, blir emellertid variationerna i form hos 
stammar av samma mittbestämda formklass, d. v. s. med andra ord, hur 
nära de i naturen förekommande stamformerna ansluta sig till en fram- 
deducerad kurva. Skarpast bör man ju kunna få fram detta genom 
undersökning å de grafiska teckningarna över varje stam. Här äro 
nämligen rotansvällning såväl som lokala ojämnheter å stammen bort- 
eliminerade. Å dessa teckningar avlästes därför de utjämnade måtten 
vid 6 m och vid brösthöjd. Diameterkvoten och höjdkvoten bestämdes, 
varefter den häremot svarande formklassen uttogs ur de av JONSON (4) 
beräknade avsmalningsserierna. Den erhållna formklassen jämfördes där- 
efter med formklassen, erhållen direkt ur utjämnade mittmått och brösthöjds- 
mått. Medeltalet av de 6-metersbestämda formklasserna föll något lägre, 
omkring 1,0 E. På enskilda stammar förekommo variationer ända upp till 7 E. 
Så stora variationer hörde emellertid till sällsyntheterna. Medelvariationen 
uppgick till + 3,1 E. En korrelationsberäkning lämnade en korrelations- 
faktor av + o,8:. Fastare samband kan man ju knappast begära. Möj- 
ligen förefaller då variationen väl stor. Anmärkas bör emellertid, 
att det ej är fullt uteslutet, att stamkurvan. inom beståndet kan 
något avvika från JONSONS stamserier. Härför talar ju den omständig- 
heten, att ungefär samma differens å medeltalet, en och en halv procent, 
