FORMKLASSTUDIER I FULLSLUTNA TALLBESTÅND. 227 
Slutligen ingå i sammandragen även de förut behandlade ytorna 38 I 
och 538 II, båda formpunktsmätta av författaren (I). 
Innan vi gå närmare in på de för dessa försöksytor verkställda ut- 
redningarna, kan det erbjuda ett visst intresse att undersöka, vilka form- 
växlingar som kunna iakttagas å dem. Första frågan blir då, hur form- 
klassen förändras med diametern vid brösthöjd. I allmänhet anses ju, 
att de smäckrare dimensionerna utmärka sig för fylligare form än de 
grövre. Mycket troligt är, att detta är förhållandet i mera ojämna och 
svagare slutna bestånd. Å försöksanstaltens fullslutna ytor behöver man 
emellertid knappast förutsätta en sådan formförsämring med stigande 
diameter. Samtliga stammar uppväxa nämligen här under mera likar- 
40 
30 
LL 2 
- 40 sö 6 = =E 0 +He SR +6 5 +40 
Fig. 7. Provstammarnas fördelning kring medelformklasserna för de undersökta försöks- 
ytorna jämförd med Gauss” felkurva, 
(Die Verteilung der Probestämme um die durchschnittlichen Formklassen der untersuchten Versuchsflächen 
mit der Gauss” schen Fehlerkurve verglichen. 
tade villkor, vilket bör återspegla sig i formen. För att erhålla för 
detta förhållande belysande siffror beräknades korrelationen mellan dia- 
meter och formklass å samtliga försöksytorna. Resultatet blev följande: 
Försöksyta n:r 10 22 Fedk HSU NO NA T23LT28 
Korrelationsfaktor 4+0,o7 +0,13 —0,33 —0,13 FO,16 FO0,04 —0,06 +H+O0,14 
Som synes, är sambandet mellan de två stamkaraktärerna mycket 
svagt. Det är egentligen endast å 58 I samt i någon mån 3å 38 II, 
som en mera utpräglad tendens till med stigande diameter sjunkande 
formklass kan iakttagas. Möjligen kan detta förklaras såsom beroende 
av de kraftiga gallringar, dessa ytor undergått. Åtföljes nämligen fri- 
ställningen av formförsämring, bör detta i första hand visa sig å de 
grövre, mera snabbväxande stammarna, De svagare stammarna däremot 
bibehålla längre tid sin i det fullslutna beståndet utvecklade stamform. — 
