230 L. MATISSON, 
+ 
formklass i hela formklassenheter. Stammarna prickades så i grupper 
efter differenserna, varefter antalet i varje grupp inlades a grafisk teck- 
ning och den erhållna serien utjämnades. Serien anger således hur 
många av de i undersökningen ingående 420 stammarna, som uppvisa 
en differens i formklass från resp. bestånds medelformklass av + 10 till 
— 10 formklassenheter. Den ur serien beräknade medelavvikelsen upp- 
gick till + 4,:; E, således till samma värde, som förut erhölls som medel- 
tal ur de enskilda ytornas variationer. Det förefaller vid jämförelse med 
allmänna felkurvan, som om formklassernas fördelningsserie skulle vara 
något positivt assymetrisk. Någon större beviskraft har emellertid 
materialiet i detta fall ej En medelvariation av 4 E medger nämligen 
en felbedömning å medeltalet från 420 mätningar av i olyckligaste fall 
o,, E. Skillnaden mellan våra två kurvors toppunkter är emellertid 
ungefär o,; E. "Det kan således mycket väl tänkas, att assymetrien 
beror på en olycklig kombination av inom bestånden förekommande 
formklasser, Enligt en del vid Skogshögskolans seminarieövningar verk- 
ställda undersökningar" förefaller det även, som om såväl positiv som 
negativ assymetri hos fördelningskurvan kan förekomma, även om den 
senare tyckes förhärska. Hur än härmed förhåller sig, är det emellertid 
tydligt, att fördelningsserien så nära ansluter sig till allmänna felkurvan, 
att de vanliga fördelningstalen utan större fel kunna användas för den- 
samma. Detta förhållande kan spela viss roll vid beräknandet av prov- 
stamsmaterialiet vid uppskattningars verkställande. 
För de olika försöksytorna ha sammandrag utförts enligt samma me- 
toder, som förut begagnats å bestämningsseriena från 581. Resul- 
tatet framgår av tabellerna 11 och 12. — I tabell 11 äro stammarna 
ordnade efter dimensionsklasser. För varje sådan klass ha medeltalen 
av de å grafisk väg samt enligt formpunkten bestämda formklasserna 
beräknats. Dessutom har medelformklassen för hela provstamsmateria- 
let från var yta beräknats enligt samma två bestämningsmetoder. För 
ytan 119 ha de två, av olika förrättningsmän utförda bestämningsserierna 
bearbetats var för sig. 
Som synes, ge sammanställningarna ungefär samma resultat, som förut 
erhållits från försöksytan 38I. Den formpunktsbedömda formklasserien 
faller i det närmaste parallellt med den verkliga. Endast den å försöks- 
ytan 119 av GILLE bestämda serien visar en tydligare skillnad 
från verkliga serien. Den förra ligger nämligen för de smäckrare 
dimensionerna högre, för de grövre däremot lägre än den senare. I 
övriga fall däremot erhålles samma förlopp för de båda serierna. Det 
! Av professor JONSON godhetsfullt ställda till min disposition. 
