FORMKLASSTUDIER I FULLSLUTNA TALLBESTÅND. 231 
bör emellertid observeras, att å samtliga här behandlade försöksytor form- 
klassen håller sig relativt konstant för de olika dimensionsklasserna. 
Överensstämmelsen betyder således endast, att den formpunktsbedömda 
formklassen för de olika dimensionerna håller sig i närheten av medel- 
talet" för hela beståndet. Någon säkerhet för, att de två bestämnings- 
serierna skulle visa samma goda överensstämmelse i bestånd av annan 
slutenhetsgrad och därmed troligen följande annat förlopp av formklass- 
kurvan, finnes således ej. 
Vända vi oss så till de två medelformklasserna för ytornas hela 
provstamsmaterial, synes den bedömda formklassen i allmänhet falla 
lägre än den verkliga. Endast å två försöksytor, nämligen 119 och 
128. är förhållandet omvänt. Som bestämningarna a båda utförts 
av samma person är det troligt, att detta förhållande beror på en be- 
nägenhet hos förrättningsmannen till för hög formpunktsbedömning. 
Båda bestämningsserierna från 119 visa samma tendens. Detta skulle 
ju kunna betyda, att formpunkten å ytan motsvarade en något lägre 
formklass än vanligt. Troligt är emellertid, att de två förrättningsmän- 
nen direkt påverkat varandra. Samtliga övriga bestämningsserier giva 
för lågt värde å formklassen. För de olika försöksytorna bli differen- 
serna följande: 
Försöksyta n:ir 10 22 581 581 1192 TIO bi r22tn23En28 
föjtferens or E —47 —30 —27 —II TI rö SU 
Sammanslås resultaten för de ytor, som bedömts av samma förräct- 
ningsman, få vi följande differenser, vilka ange varje förrättningsmans 
benägenhet för felbedömning: 
HörrattningSsman ....c..... +. I II III IV NIA Väl KEM 
Rierens! O,rI Ål .ooccccmsssssssns ES a Val 7 er 1 SVR a Ör dn a 
Medeltalet för samtliga erhålles till — 1,8 E. Visserligen äro 7 serier 
ej mycket att bygga på. De ge emellertid så samstämmiga resultat, 
att man knappast kan betvivla en allmän tendens hos formpunktsmetoden 
att giva för låga värden. I medeltal skulle felbestämningen uppgå till 
ungefär —1,8 E, men för olika personer växlar den rätt betydligt. Medel- 
avvikelsen kring detta värde uppgår till + 2,0 E. 
En sådan benägenhet är för övrigt ej alls svår att på tillfredsställande 
sätt förklara. Kronorna ha ju alltid en uppåt starkt avsmalnande form. 
Tack vare denna omständighet måste vinden hindras i sin fria rörelse 
allt mera, i ju lägre skikt av beståndet den blåser. — Till följd därav 
utsättas ovillkorligen de översta spetsarna av kronorna för starkare pa- 
känning från vindens sida. Detta medför en höjning av böjande kraf- 
