232 L. MATTSSON. 
tens ansatspunkt i förhållande till kronans tyngdpunkt. Under förutsätt- 
ning, att de mekaniska betingelserna äro de vid stammens byggande 
utslagsgivande, kan man således förklara denna benägenhet hos form- 
punktsmetoden att ge för låga formklasser. 
Vi övergå så till tabell 12. Den är avsedd att belysa sambandet 
mellan formpunktsbestämd och verklig formklass för enskilda trädet. 
Stammarna äro indelade i grupper efter den å grafisk teckning bestämda 
formklassen. Inom dessa grupper ha medeltal beräknats för enligt bada 
metoderna bestämda formklasser. Differenserna mellan dessa två me- 
delvärden äro införda i tabellen, och betyder negativ differens, att form- 
punktsbestämningen gett för lågt resultat, positiv differens däremot 
motsatsen. I tabellen har även antalet stammar inom de olika grup- 
perna införts. Slutligen har, för att ytterligare belysa siffrornas bety- 
delse, längst ned i tabellen utsatts differenserna mellan formklass 0,720 
och de olika gruppernas mittvärden. För gruppen 710 blir denna dif- 
ferens + 10 0. S. Vv. 
Som synes, erhålles på så sätt en serie, som helt överensstämmer med 
de å olika försöksytorna beräknade. Detta skulle med andra ord be- 
tyda, att medan verkliga formklassen för samtliga ytor stiger ungefär 
från 0,630 till O,8ro, den formpunktsbedömda håller sig så gott som full- 
ständigt konstant. Resultatet överensstämmer således helt med de ur 
materialet från försöksyta 538 I dragna slutsatserna. 
Serierna från försöksytorna 123 och 128 ha underkastats en närmare 
undersökning med korrelationsmetoden. Korrelationsfaktorerna för för- 
hållandet mellan verklig formklass och formpunkt blevo respektive +0,o88 
och —o,1:69. I förra fallet existerar således ett samband mellan de två 
stamkaraktärerna så beskaffat, att båda samtidigt stiga. För försöksytan 
128 däremot är förhållandet motsatt: med stigande formklass följer fal- 
lande formpunkt. I båda fallen är emellertid sambandet så ytterligt 
svagt, att resultatet helt kan förklaras som beroende av tillfälliga kom- 
binationer. 
Sammanfattning. 
Försöksanstaltens provytor ha hittills uppskattats med hjälp av från 
fällda stammar hämtade massafaktorer. Det har emmellertid av flera 
skäl visat sig önskvärt att kunna övergå till mätning å stående stammar. 
Att uppskattningen i så fall måste ske med hjälp av den av flera 
forskare behandlade, ur diameterkvot bestämda formklassen är tämligen 
säkert. En del förberedande studier för klarläggande av hithörande 
frågor ha vid försöksanstalten utförts, och i här föreliggande avhand- 
ling redogöres för några av de därvid erhållna resultaten. 
